Постанова
Іменем України
 
31 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 761/19886/14-ц
провадження № 61-14136св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником Шинкаруком Михайлом Миколайовичем , на постанову Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2014 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позов мотивований тим, що 28 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є АТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір № ML-001/219/2006, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 234 000,00 дол. США зі сплатою плаваючої процентної ставки, на купівлю нерухомого майна, строком до 28 серпня 2031 року. 
 
З метою забезпечення повного та своєчасного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 28 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є АТ «ОТП Банк», укладено договір поруки № SR-001/219/2006, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань перед банком за кредитним договором. Крім того, 28 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є АТ «ОТП Банк», укладено договір № 001/2011/06/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), відповідно до умов якого банк надав відповідачці ОСОБА_1 овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у банку, в розмірі ліміту овердрафта, який становить 12 000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 21 % річних з розрахунку 365 днів у році за користування непростроченим кредитом та 36 % річних з розрахунку 365 днів у році за користування простроченим кредитом до повернення кредиту. 
 
05 листопада 2010 року АТ «ОТП БАНК» відступило право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML-001/219/2006 від 28 серпня 2006 року укладеним між банком та   ОСОБА_1 і за договором поруки № SR-001/219/2006 від 28 серпня 2006 року, укладеним між банком та  ОСОБА_2 . Крім того, 27 січня 2012 року АТ «ОТП Банк» відступило право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором № 001/2011/06/1. Позивачем на підставі пункту 1.9 частини другої Кредитного договору 06 червня 2014 року позичальнику відправлено засобами поштового зв`язку досудову вимогу за вих. № 1334 про дострокове виконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. 
 
06 червня 2014 року поручителю було відправлено поштою рекомендованим листом досудову вимогу за вих. № 1335. Вказані вимоги відповідачами були залишені поза увагою. ОСОБА_1 умови кредитного договору та договору овердрафту не виконує, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість, що станом на 22 травня 2017 року становить 4589,59 грн по договору овердрафту 3 700 202,41 грн по кредитному договору, з яких 712 430,13 грн (27017,04 доларів США - залишок заборгованості за кредитом), 83 312,30 грн (3 159,40 доларів США - сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 28 жовтня 2009 року по 05 листопада 2010 року). 2 904 459,98 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 22 травня 2016 року по 22 травня 2017 року.
 
ТОВ «ОТП Факторинг Україна», з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просило:
стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 210 837,23 грн;
стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про кредитування поточного рахунку в розмірі 4 589,59 грн;
вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Мальцева Д. О., від 27 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором був здійснений відповідачем 28 жовтня 2009 року, а позовна заява направлена до суду 02 липня 2014 року. Тому суд першої інстанції зробив висновок дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором подана до суду після спливу позовної давності. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року скасовано і ухвалено нове судове рішення.
 
Позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-001/219/2006 року від 28 серпня 2006 року в сумі 22 686,00 дол. США.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-001/219/2006 року від 28 серпня 2006 року в сумі 3 093,60 доларів США.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що за умовами договору дата остаточного повернення ОСОБА_1 кредиту становить 28 серпня 2031 року. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості позичальника за кредитним договором № ML-01/219/2006 від 28 серпня 2006 року у зв`язку з достроковим виконанням ОСОБА_1 боргових зобов`язань - сплати у січні 2007 року в рахунок погашення заборгованості суми в розмірі 199 680 дол. США станом на кінець жовтня 2009 року заборгованість ОСОБА_1 становила 27 017,04 дол. США. При цьому, з цього рахунку вбачається, що починаючи з лютого 2007 року позичальник сплачувала щомісячні платежі у розмірі 103,12 дол. США. Останній платіж здійснила у жовтні 2009 року. Банк у період з 26 жовтня 2009 року по 05 листопада 2010 року на залишок заборгованості по кредиту нараховував відсотки, сума заборгованості по відсоткам за цей період становить 3 159,40 доларів США. 06 червня 2014 року банк направив позичальнику та поручителю вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. У липні 2014 року банк звернувся до суду. Оскільки за умовами договору відповідачка ОСОБА_1 мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. За таких обставин, з позичальника ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість в межах позовної давності, тобто починаючи з липня 2011 року в загальній сумі 25 779,60 дол. США. Позивач, пред`являючи позов до позичальника, просив стягнути заборгованість за відсотками, яка розрахована банком станом на листопад 2010 року, а в суд банк звернувся у липні 2014 року, позовна давність до цих вимог сплинула. 
 
Апеляційний суд вказав, що позовні вимоги банку про стягнення пені, розрахованої за період з 2016 по 2017 рік також задоволенню не підлягають, оскільки банк, направивши вимогу позичальнику, змінив строк виконання основного зобов`язання, підстави для нарахування пені у розмірі передбаченому умовами договору за період з 22 травня 2016 року по 22 травня 2017 року відсутні. ОСОБА_1 останній платіж здійснила у жовтні 2009 року До суду позивач звернувся з позовом 02 липня 2014 року. Зважаючи на те, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, останній платіж був внесений ОСОБА_1 у жовтні 2009 року, порука ОСОБА_2 припинилася до 42 платежів за період з листопада 2009 року по квітень 2014 року (включно). ОСОБА_2 має нести солідарну відповідальність за невиконані ОСОБА_1 зобов`язання по тілу кредиту в сумі 22 686,00 дол. США. Особисто з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 3 093,60 доларів США (25779,60 доларів США - 22686 доларів США). Апеляційний суд в складі колегії суддів визнав, що не підлягають задоволенню вимоги банку стягнення заборгованості за договором № 001/2011/06/1 про кредитування поточного рахунку у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності. Оскільки на виконання цього договору кредит в сумі 12 000 грн був наданий у серпні 2006 року, і ОСОБА_1 зобов`язана була його повернути в наступному місяці, банк до суду звернувся у липні 2014 року, тобто з пропуском встановленого законом трьохрічного строку.
 
Аргументи учасників справи
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, підписану представником Шинкаруком М. М. , в якій просить постанову Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 05 серпня 2020 року у справі № 297/907/18 (провадження № 61-9655св19); від 25 вересня 2019 року у справі № 335/7020/15-ц (провадження № 61-28743св18); від 01 квітня 2020 року у справі № 466/9175/16-ц (провадження № 61-45746св18); від 06 листопада 2019 року у справі № 523/51/17 (провадження № 61-13196св19); від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц (провадження № 61-14987св19; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункти 1 частини третьої статті 411 ЦПК України). Суд апеляційної інстанції не встановив коли саме позичальник отримав вимогу про дострокове повернення кредиту, оскільки з цієї дати відповідно до умов кредитного договору.
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог. У іншій частині не оскаржується, а тому не переглядається в касаційному порядку.
 
У грудні 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало відзив на касаційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_4 .
 
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що судом апеляційної інстанції було правильно застосовано висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) за яким Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати обчислювати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Як суд першої інстанції, так і особа, яка подала касаційну скаргу, в помилково, всупереч наведеному висновку Великої Палати Верховного застосували позовну давність до всіх щомісячних платежів включно до 28 серпня 2031 року (до всієї заборгованості за кредитним договором).
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року: відкрито касаційне провадження у справі; в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року відмовлено.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка підписана представником Шинкаруком М. М. , про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року відмовлено.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 12 листопада 2020 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 05 серпня 2020 року у справі № 297/907/18 (провадження № 61-9655св19); від 25 вересня 2019 року у справі № 335/7020/15-ц (провадження № 61-28743св18); від 01 квітня 2020 року у справі № 466/9175/16-ц (провадження № 61-45746св18); від 06 листопада 2019 року у справі № 523/51/17 (провадження № 61-13196св19); від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц (провадження № 61-14987св19; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункти 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Фактичні обставини 
 
Суди встановили, що між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 28 серпня 2006 року укладено кредитний договір № ML-01/219/2006. Позивач свої зобов`язання виконав, надав позичальнику кредитні кошти.
 
За кредитним договором № ML-01/219/2006 від 28 серпня 2006 року у зв`язку з достроковим виконанням ОСОБА_1 боргових зобов`язань - сплати у січні 2007 року в рахунок погашення заборгованості суми в розмірі 199 680 доларів США - станом на кінець жовтня 2009 року заборгованість ОСОБА_1 становила 27 017,04 доларів США. При цьому з цього рахунку вбачається, що починаючи з лютого 2007 року позичальник сплачувала щомісячні платежі у розмірі 103,12 доларів США. Останній платіж здійснила у жовтні 2009 року.
 
28 серпня 2006 року з метою забезпечення повного та своєчасного виконання    ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, міжбанком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-001/219/2006.
 
У пункті 4.1. договору поруки № SR-001/219/2006 передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.
 
Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року, АТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № ML-01/219/2006 від 28 серпня 2006 року, укладеним між банком та    ОСОБА_1 
 
28 серпня 2006 року між  ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» укладено Договір № 001/2011/06/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), відповідно до якого Банк надав відповідачу 1 овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку № НОМЕР_1 , в розмірі ліміту овердрафт, який становить 12 000 грн зі сплатою відсотків у розмірі 21,00% річних з розрахунку 365 днів у році за користування непростроченим Кредитом та 36,00% річних з розрахунку 365 днів у році за користування простроченим до повернення кредиту ОСОБА_1 ..
 
Останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором № ML-01/219/2006 здійснений  ОСОБА_1 28 жовтня 2009 року.
 
05 липня 2013 року за заявою банку вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
 
Позов в цій справі пред`явлено 02 липня 2014 року.
 
06 червня 2014 року банк направив позичальнику та поручителю вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги
 
Представником ОСОБА_1 - адвокатом Шинкарук М. М. до суду першої інстанції 23 квітня 2014 року подано заяву про застосування позовної давності.
 
Позиція Верховного Суду
 
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
 
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 2-431/11 (провадження № 61-3764св19) вказано, що: «вчиненням виконавчого напису нотаріуса позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання. Вчиненням 18 вересня 2009 року виконавчого напису в рахунок дострокового погашення всієї суми заборгованості по кредитному договору банк здійснив право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту та на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання Враховуючи, що після вчинення 18 вересня 2009 року виконавчого напису змінився строк виконання основного зобов`язання, банк мав право звернутись з вимогою до поручителів протягом шести місяців. З позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося 26 травня 2010 року, тобто порука припинилась, тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з поручителів необґрунтовані».
 
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
 
У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
 
Тобто, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення поруки, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.
 
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
 
У справі, що переглядається: 
апеляційним суд, встановивши, що стосовно частини щомісячних платежів за тілом кредиту пропущена позовна давність, зробив обґрунтований висновок, що з позичальника ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в розмірі кредиту 25 779,60 дол. США; 
апеляційний суд не врахував, що після вчинення виконавчого напису 05 липня 2013 року змінився строк виконання основного зобов`язання і позивач повинен був в шестимісячний строк звернутися з позовом до поручителя. Проте ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося з позовом тільки в липні 2014 року, а тому порука припинилася і в задоволенні вимоги про стягненні заборгованості по тілу кредиту з поручителя необхідно відмовити. Суд першої інстанції відмовив в задоволенні цієї позовної вимоги із інших підстав, а тому мотивувальну частину рішення суду першої інстанції належить змінити.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що: постанова апеляційного суду частково не відповідає висновкам, викладениму постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 2-431/11 (провадження № 61-3764св19). У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу необхідно задовольнити частково; постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 22 686 дол. США скасувати, а рішення суду першої інстанції в цій частині залишити в силі, змінивши його мотивувальну частину шляхом викладенні її в редакції цієї постанови.В іншій оскарженій частині постанову апеляційного суду слід залишити без змін. 
 
ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 7 308,00 грн, а тому з урахуванням часткового задоволення касаційної скарги з відповідача належить стягнути 3 654,00 грн.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником Шинкаруком Михайлом Миколайовичем , задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року в частині задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-001/219/2006 року від 28 серпня 2006 року в розмірі 22 686,00 дол. США скасувати.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-001/219/2006 року від 28 серпня 2006 року в розмірі 22 686,00 дол. США змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року в частині задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-001/219/2006 року від 28 серпня 2006 року в розмірі 25 779,60 дол. США залишити без змін.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року в скасованій частині втрачає законну силу.
 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 3 654,00 грн судового збору.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              Н. О. Антоненко
 
                                                                                                        І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. Ю. Тітов