ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/31/21 Справа № 210/2456/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко  Н. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 січня 2021 року                                                                м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участі ОСОБА_1 , його захисника Тарнаповича І.В., в режимі відеоконференції представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Головіної Л.С., апеляційну скаргу адвоката Тарнаповича Ігоря Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року, якою
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі, на підставі ст. 38 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В :
Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, на підставі ст. 38 КУпАП.
Згідно оскаржуваної постанови, у відповідності до протоколу серії ДПР № 415679 04.03.2020 о 12 год. 05 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «TOYOTA PRADO» н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. Володимира Бизова та вул. Хабаровська в м. Кривий Ріг, за напрямком його руху на момент вчинення ДТП знаки пріоритету були відимі, не надав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем «HYUNDAY SONATA» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який в цей час наближався праворуч за напрямком його руху. В момент виникнення небезпеки для руху ОСОБА_1 не застосував своєчасно міри до зменшення швидкості. Внаслідок ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, чим було спричинено матеріальну шкоду, а ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були травмовані. 
Своїми діями  ОСОБА_1  порушив п. 12.3, 16.12 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Суд розглядаючи справу, враховуючи, що порушення  ОСОБА_1  вчинено 04.03.2020 прийшов до висновку, що на день винесення постанови  строк накладення адміністративного стягнення минув та закрив провадження у справі щодо  ОСОБА_5 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Тарнапович І.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, визнавши ОСОБА_1 не винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат в інтересах  ОСОБА_1 посилається на те, що постанова суду є необґрунтованою, винесеною без повного з`ясування обставин справи, зокрема неправильної оцінки доказів. 
Неповнота полягає, на думку сторони захисту, у залишенні не допитаними ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 .. Залишено поза увагою те, що керований ОСОБА_1 автомобіль рухався по головній дорозі, автомобіль під керуванням  ОСОБА_3 не зупинився перед знаком "Надати дорогу", а також наявність постанови суду про притягнення ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП. 
Поряд з цим, в апеляційній скарзі указується на те, що суд не конкретизував, які саме дії ОСОБА_1 призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди та які порушення Правил дорожнього руху України він допустив, оскільки інкриміновані йому органом поліції пункти 12.3, 16.12 ПДР є протилежними та взаємовиключними. 
За твердженням апелянта, судом залишено поза увагою те, що ОСОБА_1 рухався по головній дорозі, в той час як в матеріалах справи не має жодних доказів того, що ОСОБА_1 , мав технічну можливість застосувати у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України гальмування. Також в постанові, на думку апелянта, не міститься висновку стосовно порушення ОСОБА_1 п. 16.12 ПДР України.
Окрім того, апелянт наголошує на тому, що постановою суду апеляційної інстанції від 01.09.2020 за фактом даної ДТП ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за порушення пунктів 2.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, що свідчить про встановлення того, що перехрестя на якому сталася ДТП є перехрестям рівнозначних доріг.
29 січня 2021 року адвокат Головіна Л.С. подала до канцелярії суду клопотання про визнання недопустимим доказаму заяву про проведення інженерно експертного дослідження від 20.11.2020, висновку експертного дослідження № 10.1/043-Д від 04.12.2020. 
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його адвокат Тарнапович І.В. підтримали апеляційну скаргу та просили апеляційну скаргу задовольнити.
Представник потерпілого ОСОБА_2 - адвокат Головіна Л.С., просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову залишити без змін.
Експерт Пилипенко А.М. підтримав дані, викладені у висновку, пояснив, що вважає в діях обох водіїв не дотримання вимог ПДР України. Доповнив, що оцінку перехрестям надавати згідно своїх повноважень не може. 
Фахівець Драган В.М, підтримав проведене ним дослідження, в ході якого ним було враховано, те, що, як випливає з пояснень ОСОБА_1 , останній бачив дорожній знак 2.1 "Дати дорогу", який розташований по напрямку руху ОСОБА_2 ..
Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до такого висновку. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. 
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду, не підтверджуються матеріалами справи, а також суперечать вимогам Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Суд послався в постанові, що вина ОСОБА_1 підтверджується в тому числі протоколом про адміністративне правопорушення.
При цьому, як вбачається з фабули протоколу про адміністративне правопорушення, складеному уповноваженою особою поліції, відносно водія ОСОБА_1 , за напрямком руху ОСОБА_1 знаки пріоритету були відсутні.
Разом з цим, суд при викладі фабули протоколу в описовій частині постанови вказав, що за напрямком руху ОСОБА_1 знаки пріоритету були "відимі", що не відповідає матеріалам справи.
Також, місцевий суд встановив, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. п. 12.3, 16.12 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Однак відповідальність за ч. 3 ст. 130 КУпАП настає у разі вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинених особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -
Одночасно з цим, суд першої інстанції приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст . 124 КУпАП.
Окрім того, постанова суду свідчить про те, що в судове засідання, призначене на 16.11.2020, 23.01.2020, ОСОБА_5 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем проживання, вказаним в протоколі про адміністративне правопорушення.
Звертає увага на себе той факт, що на розгляді у суді першої інстанції перебували матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , які в свою чергу надійшли до суду 29.04.2020. Особа з прізвищем та ініціалами ОСОБА_5 не є учасником а ні справи а ні дорожньо-транспортної пригоди, в той час призначення судового засідання у даній справі на 23.01.2020, спростовується протоколом розподілу матеріалів. 
Також, суд першої інстанції закриваючи провадження у справі щодо ОСОБА_1 не привів в резолютивній частині підстави, визначеної КУпАП.
Встановлена сукупність порушень не відповідає фактичним обставинам справи та свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуального права і слугує безумовною підставою для скасування постанови суду.
Разом з цим аналізом матеріалів справи встановлено, що суд, в порушення вимог закону, належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки висновки викладені в постанові про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах ДТП.
Визнаючи винним у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП районний суд вказав, що вина останнього підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями, схемою ДТП, фототаблицею, висновком екперта від 13.10.2020 року.
Такі висновки суду першої інстанції апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що взагалі не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вказані висновки суду спростовуються доказами.
Наявними матеріалами підтверджено, що водію ОСОБА_1 інкримінується порушення п. п. 12.3, 16.12 Правил дорожнього руху України.
Пунктом 12.3 ПДР України визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
В той час як пунктом 16.12 ПДР України передбачено, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.
Співставивши ці пункти правил між собою та з конкретним перехрестям де мала місце подія, апеляційний суд вважає їх взаємовиключними, так як недотримання водієм одразу п. п. 12.3, 16.12 ПДР України, є нелогічним. 
Поряд з цим, апеляційний суд проаналізувавши зміст постанови суду першої інстанції встановив, що районним судом було викладено лише зміст протоколу і не надано будь-якої оцінки поясненням водія ОСОБА_1 , відеозапису з відео реєстратору, як і не викладена в постанові його версія зіткнення. 
Так, з пояснень водія ОСОБА_1 вбачається, що він рухався керуючи автомобілем «Toyota Pradо» по вулиці В. Бизова в бік вул. Гетьманської. На перехресті вулиці Хабарівська рухався транспортний засіб «Hyunday Sonata», який не пропустив його автомобіль, чим скоїв дорожньо-транспортну пригоду. 
З пояснень ОСОБА_1 , долучених його адвокатом до матеріалів, слідує, що він керуючи автомобілем наближаючись до перехрестя з вул. Хабарівською побачив, що з правого блоку на перехрестя почав виїжджати автомобіль «Hyunday Sonata», у якого по ходу руху був встановлений дорожній знак 2.1 "Дати дорогу". ОСОБА_1 вказав, що знак було видно і з боку напрямку його руху. 
Ці пояснення є послідовними і в повному обсязі узгоджуються з даними, які містяться в матеріалах справи.
Так, з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, що був досліджений апеляційним судом в ході підготовки до розгляду апеляційної скарги, вбачається, що по напрямку руху водія ОСОБА_3 праворуч перед перехрестям розташований дорожній знак 2.1 "Дати дорогу".
Разом з цим, в матеріалах справи міститься постанова Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за порушення пунктів 2.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, які мали місце 04.03.2020 о 12 год. 05 хв. на перехресті вул. Володимира Бизова та вул. Хабаровська в м. Кривий Ріг, за участі водія ОСОБА_1 .
Сукупність встановлених обставин дає апеляційному суд підстави дійти до висновку про те, що перехрестя на якому мало місце зіткнення є перехрестям нерівнозначних доріг та про порушення водієм ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України, що безпосередньо знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди. 
Всі ці зафіксовані дані, що містяться в матеріалах справи в свої сукупності свідчать про те, що водій автомобіля «Hyunday Sonata» ОСОБА_3 , на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу «Toyota Pradо» під керуванням ОСОБА_1 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що винний в дорожньо-транспортній пригоді, саме водій ОСОБА_3 , який рухався в супереч вимогам Правил дорожнього руху України. 
Що стосується клопотання представника Нескороженого Д.О. про виклик визнання недопустимими доказами заяви адвоката Тарнаповича І.В. та висновку експертного дослідження від 04.12.2020 № 10.1/043-Д, проведеного експертом Драганом В.М., то на думку суду апеляційної інстанції, в його задоволенні необхідно відмовити, оскільки для встановлення саме цього факту не потребується якихось спеціальних знань, щоб встановити чия провина у даному адміністративному правопорушенні, а також хто з учасників дорожньо-транспортної пригоди не дотримався вимог Правил дорожнього руху України. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок експерта, як доказ провини ОСОБА_1 , з точки зору його повноти та об`єктивності, не може бути прийнятий, оскільки експертиза проведена на підставі постанови, яка не містить жодних вихідних даних для експерта, в той час як в ході апеляційного перегляду встановлено, що висновок експерта побудований у такий спосіб, що експертна оцінка надана діям водіїв, кожному окремо, а не враховуючи конкретні обставини даної дорожньо-транспортної пригоди. 
З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП спростовується вищенаведеними доказами в їх сукупності.
За таких обставин, ураховуючи те, що постанова з істотним порушенням норм КУпАП, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є необґрунтованим, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, із постановлянням нової постанови, якою слід провадження закрити у справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. 
З огляду на викладене, керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Тарнаповича Ігоря Вікторовича в інтересах  ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року, якою  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , скасувати.
Постановити нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду Н.В. Коваленко