УХВАЛА

25 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 577зп-20/160
адміністративне провадження № К/9901/35557/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровсього окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року, та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 577зп-20/160 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, треті особи: Державне бюро розслідувань, Національна поліція України, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року заяву про забезпечення адміністративного позову до подачі позовної заяви повернуто без розгляду.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року апеляційну скаргу заявника на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року повернуто апелянту.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями скаржник звернувся до Верховного Суду із цією касаційною скаргою. 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статтям 329, 330 КАС України. Надано скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: оригіналу документу про сплату судового збору; клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із наданням відповідних доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження (конверта з відбитками та штрихкодовими ідентифікаторами установи поштового зв`язку, довідки відділення поштового зв`язку тощо); уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення скаржником отримано ухвалу Верховного Суду від 29 грудня 2020 року - 08 січня 2021 року.
04 січня 2021 року від скаржника надійшло клопотання про порушення перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції України Закону України «Про судовий збір» та норм КАС України щодо сплати судового збору. Надати роз`яснення про відшкодування моральної шкоди цивільними судами на підставі статті 56 Конституції України, статей 1176 та 1173 Цивільного кодексу України; порушити перед Конституційним Судом України питання відповідності Конституції України положень Цивільного кодексу України та норм КАС України про порядок відшкодування шкоди моральної шкоди Цивільним та Адміністративними судами.
В обґрунтування вказаного клопотання вказує, що звернення до суду позивач здійснює на підставі статті 8 Конституції України та відповідно має бути звільнений від сплати судового збору при поданні до суду позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг з урахуванням скрутного матеріального становища позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 7 КАС України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.
Таким чином нормами КАС України не передбачено внесення до Конституційного Суду України Верховним Судом подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта за клопотанням фізичної особи.
Водночас гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81): «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).
Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.
Суд касаційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.
У справі "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) Суд нагадує, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).
При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію. 
Вирішуючи клопотання в частині надання роз`яснень про порядок відшкодування моральної шкоди цивільними судами на підставі статті 56 Конституції України, статей 1176 та 1173 Цивільного кодексу України, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд здійснює тлумачення застосування норм матеріального та процесуального права під час касаційного розгляду касаційних скарг по суті.
У свою чергу питання про відшкодування моральної шкоди цивільними судами на підставі статті 56 Конституції України, статей 1176 та 1173 Цивільного кодексу України вирішується в порядку цивільного судочинства судами загальної юрисдикції.
Таким чином вказані клопотання не підлягають задоволенню.
Разом з тим вимоги ухвали Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху скаржником не виконано.
Оцінюючи касаційну скаргу на відповідність вимогам статті 330 КАС України касаційну скаргу було залишено без руху з підстав несплати судового збору та запропоновано скаржнику сплати судовий збір в установленому законом розмірі. 
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі статті 8 Конституції України, а також посилається на скрутне матеріальне становище. 
З приводу вказаних доводів скаржника колегія суддів зазначає наступне.
Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору або відстрочити його сплату та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення (відстрочення) застосовується, обумовлені статтею 8 Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).
Відповідно до статей 1 та 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.
Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Суд також виходить з того, саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.
За приписами частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частинами першою та другою статті 8 Закону № 3674-VI визначено вичерпний перелік умов, за наявності яких суд, враховуючи майновий стан сторони, своєю ухвалою може за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону № 3674-VI суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, зокрема, у разі, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження обставин того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за подану ним касаційну скаргу у встановлений законом порядку, а саме, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, що може бути підтверджено довідкою податкового органу про доходи та довідкою з органу пенсійного фонду щодо розміру виплаченої пенсії за попередній календарний рік, тощо.
Аналогічний підхід застосовано Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 10 травня 2019 року у справі № 9901/166/19. 
У клопотанні від 04.01.2020 скаржник повторно вказує, що звільнений від сплати судового збору на підставі статті 8 Конституції України. Натомість доказів на підтвердження скрутного матеріального становища до вказаного клопотання не додано. 
Отже, враховуючи, що скаржником не надано відповідних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища, підстави для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відсутні.
При цьому, доказів сплати судового збору на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху не додано.
Крім того, у зв`язку із пропуском строку на касаційне оскарження скаржнику було запропоновано усунути недоліки касаційної скарги шляхом подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із наданням відповідних доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження (конверта з відбитками та штрихкодовими ідентифікаторами установи поштового зв`язку, довідки відділення поштового зв`язку тощо). Натомість такого клопотання скаржником не заявлено та відповідних доказів не подано.
Також скаржнику було запропоновано подати уточнену касаційну скаргу із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України. Водночас скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року і в цій частині.
За наведених обставин, є всі підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчився, а скаржником виявлені недоліки касаційної скарги не усунуто. 
За наслідками не виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху, відповідно до частини другої статті 332 КАС України передбачено, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Виходячи з положень зазначеної вище норми та пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя повертає касаційну скаргу заявникові, якщо він не усунув недоліки скарги, яка залишена без руху.
Відповідно до частини сьомої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 
Керуючись статтями 169, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звернення до Конституційного Суду України; надання роз`яснень про відшкодування моральної шкоди цивільними судами.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги ухвалу Дніпропетровсього окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року, та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 577зп-20/160.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровсього окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року, та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 577зп-20/160 - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. 
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді 	 Л.О. Єресько  	
          	 А.Г. Загороднюк В.М.Соколов