ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3227/20  Номер провадження 22-ц/814/302/21	Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.,
       суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,
секретар:Зеленська О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
       на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2020 року        за заявою  ОСОБА_1 про забезпечення позову
       по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування спільним майном (автомобілем), –
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Полтавського районного суду Полтавської області перебуває на розгляді справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування спільним майном (автомобілем).
07 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просила забезпечити позов шляхом передачі їй від ОСОБА_2 , технічний паспорт, ключі від автомобіля та сам автомобіль RenaultLOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску у технічно-справному стані.
В обґрунтування заяви зазначала, що відповідач одноособово користується автомобілем Renault LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, який у нього і зберігається, доступу до автомобіля не має. Транспортний засіб їй потрібен для поїздок, оскільки вона хвора, самотня людина, яка хворіє на цукровий діабет.
Тому вважає, що необхідно встановити порядок користування автомобілем: позивач – один місяць, відповідач – другий місяць. Також надавати їй технічний паспорт, ключі від автомобіля та сам автомобіль у технічно-справному стані.
Враховуючи вищенаведене, просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом передачі їй, ОСОБА_1 від ОСОБА_2 , технічний паспорт, ключі від автомобіля та сам автомобіль RenaultLOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску у технічно-справному вигляді.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі №545/3227/20 – відмовлено.
Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, –просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову шляхом передачі їй, ОСОБА_1 від ОСОБА_2 , технічний паспорт, ключі від автомобіля та сам автомобіль Renault LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску у технічно-справному стані. Відшкодувати за рахунок відповідача сплачений нею судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. за подачу заяви про забезпечення позову до Полтавського районного суду Полтавської області та 420 грн. 40 коп. за подачу апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду. 

20 січня 2020 року до суду апеляційної інстанції подано заяву представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Зогаль О.М. про відкладення розгляду справи.
В обґрунтування заяви зазначав, що представник відповідача адвокат Зогаль О.М. не може прибути у судове засідання в зв`язку із участю в розгляді іншої справи в Полтавському окружному адміністративному суді, а також, що відповідач не отримував заяви про забезпечення позову, апеляційної скарги не отримував, однак зазначене спростовується наявними у матеріалах справи доказами.
Частинами першою, другою, п`ятою статті 223ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунто-ваність ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, щов провадженні Полтавського районного суду Полтавської області перебуває на розгляді справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування спільним майном (автомобілем).
07 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просила забезпечити позов шляхом передачі їй від ОСОБА_2 , технічний паспорт, ключі від автомобіля та сам автомобіль Renault LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску у технічно-справному стані.
Відмовляючи задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт одноосібного користування відповідачем предметом спору.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимо-гами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову за відсутності передбачених законом підстав, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхомпередачі їй, ОСОБА_1 від ОСОБА_2 , технічного паспорту, ключів від автомобіля та сам автомобіль Renault LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску у технічно-справному стані, оскільки наведені в заяві позивача доводи ґрунтуються на припущеннях та переконаннях заявника, а доказів на підтвердження настання негативних наслідків заявник не надав.
З тексту позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що позивач просить про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування спільним майном (автомобілем).
В той же час, позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.
Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року по справі №800/521/17 вказала, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично вирішує позовні вимоги до вирішення справи по суті, що не відповідає меті забезпечення позову.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, тому підстав для її скасування – не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:          Бондаревська С.М.

Судді:                                                                          Абрамов П.С.

                                                                        Пилипчук Л.І.