П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/9178/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.	
судді –	Вербицької Н.В.,	
                    
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, за участю третіх осіб: товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (надалі – позивач, боржник) звернувся до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. (надалі – відповідач), в якому просив (з урахуванням уточненого адміністративного позову (а.с.149-161):
- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. щодо винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень з порушенням правил територіальності незаконними та неправомірними;
- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №62160899 від 22 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості в розмірі 11000,00 грн., яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л.;
- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №62428038 від 26 червня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 19904,00 грн., яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва ОСОБА_2 ..
В обґрунтування позову було зазначено, що відповідач всупереч ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавче провадження не за місцем проживання, перебування, роботи та знаходження майна позивача. Позивач вважає, що оскільки виконавчий документ був пред`явлений не за місцем виконання, відповідач, на підставі п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», мав повернути його стягувачу без прийняття до виконання.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №62160899 від 22 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості в розмірі 11000,00 грн., постановлену приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л..
Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №62428038 від 26 червня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 19904,00 грн., постановлену приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л..
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Справу було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
На підставі ст.311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині визнання протиправними та скасування постанов від 22.05.2020 року ВП №62160899 та від 26.06.2020 року ВП №62428038, колегія суддів, виходячи із визначених у ч.1 ст.308 КАС України меж перегляду судом апеляційної інстанції, переглядає дану справу в межах доводів апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис №10817 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 11000,00 грн. на користь ТОВ «Алекскредит».
У виконавчому написі вказана адреса реєстрації позивача: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .
06.05.2020 року  ТОВ «Алекскредит» подало приватному виконавцю Дорошкевич В.Л. заяву про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису. В заяві вказана адреса місця реєстрації позивача: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .
Постановою від 22.05.2020 року відповідачем відкрито виконавче провадження ВП №62160899 з примусового виконання виконавчого напису.          Крім того, 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №2389 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 19904,00 грн. на користь ТОВ «Фінфорс».
У виконавчому написі вказана адреса реєстрації позивача: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .
25.06.2020 року  ТОВ «Фінфорс» подало приватному виконавцю ОСОБА_2 заяву про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису. В заяві вказана адреса місця реєстрації позивача: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_4 .
Постановою від 26.06.2020 року відповідачем відкрито виконавче провадження ВП №62428038 з примусового виконання виконавчого напису.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до копії паспорта позивача, серії НОМЕР_1 , виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області від 28.07.1999 року, місце проживання останнього з 28.07.1999 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 .
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що факт проживання позивача у місті Києві є непідтвердженим, що, в свою чергу, позбавляло відповідача підстав для відкриття вказаних виконавчих проваджень в місті Києві.          Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно ч.1 ст.19 Закону №1404-VIII, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
За правилами ч.1, ч.2 ст.24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Пунктом 4 ч.2 ст.23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відповідно до частин 1, 2, 6 ст.25 Закону №1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону №1404-VIII знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що і Закон №1404-VIII, і Закон №1403-VIII визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.
При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Згідно приписів п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч.3 ст.26 Закону №1404-VIII).
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII).
З аналізу вищевказаних норм права слідує наступне: якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження його майна розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження для їх виконання, якщо не виявлено жодної з передбачених законом підстав для повернення виконавчого документу стягувачу та відмови у відкритті виконавчого провадження.
Слід зазначити, що Законом №1404-VIII не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі №804/6996/17 та від 30.04.2020 року у справі №580/3311/19.
Разом з тим, жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов`язку приватного виконавця перевіряти місце проживання/перебування боржника, яке вказано, зокрема, у виконавчому написі нотаріуса, на підставі якого відкривається відповідне виконавче провадження.
Як зазначив апелянт в апеляційній скарзі, саме зазначене у виконавчому документі та у заяві про відкриття виконавчого провадження місце фактичного проживання боржника і було підставою для вчинення виконавчих дій.
Доводи суду першої інстанції щодо недотримання вимог діючого законодавства при відкритті виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на наступне.
Пунктом 3 розділу III «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.
У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості:
назва і дата видачі виконавчого документа;
прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача;
дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача;
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача;
номер телефону стягувача;
спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів);
реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).
У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Однак, у даному випадку, виконавчі документи подано, зокрема, за місцем проживання (перебування боржника - фізичної особи) позивача, зазначене у виконавчих документах – виконавчому написі нотаріуса  №10817, №2389, що є достатнім для прийняття виконавчих документів до виконання, оскільки законодавство не передбачає вчинення приватним виконавцем дій по перевірці правильності відомостей, внесених до виконавчого документа, у тому числі і щодо  адреси боржника.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.12.2020р. у справі №460/3537/20.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування постанов від 22.05.2020 року ВП №62160899 та від 26.06.2020 року ВП №62428038 належним чином не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. 
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до ст.315, ст.317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування постанов від 22.05.2020 року ВП №62160899 та від 26.06.2020 року ВП №62428038.
Керуючись ст.243, ст.250, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328, ст.329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни - задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року - скасувати частково.
Прийняти по справі нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними та скасування постанов від 22.05.2020 року ВП №62160899 та від 26.06.2020 року ВП №62428038 - відмовити.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.