ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року	Львів	Справа № 300/259/21 пров. № А/857/4357/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Судової-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі № 300/259/21 за адміністративним позовом заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури до Нижньовербізької сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції –Тимощук О.Л.,
час ухвалення рішення – 02.02.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – 02.02.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави (надалі також прокурор), 28.01.2021 звернувся в суд з позовною заявою до Нижньовербізької сільської ради у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не оформлення права власності на безхазяйне майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва по вул. Грушевського, 33 в с. Ковалівка, Коломийського району, Івано-Франківської області.
- зобов`язати звернутися до органу реєстрації з заявою для проведення державної реєстрації права комунальної власності на безхазяйне майно, а саме об`єкт незавершеного будівництва по вул. Грушевського, 33 в с. Ковалівка, Коломийського району, Івано-Франківської області.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно незабезпечено реалізації державної політики у сфері володіння, користування і розпорядження об`єктами комунальної власності на відповідній території, у тому числі щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, яке визнане безхазяйним.
Оскаржуваною ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі № 300/259/21.
Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що у спірних правовідносинах Нижньовербізька сільська рада виступає правонаступником Ковалівської сільської ради та являється органом управління комунальним майном, переданим у її власність на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2014 року у справі №346/569/14-ц, яким передано у комунальну власність безхазяйне майно. Таким чином, спір про право власності на дане майно відсутній, як і відсутній спір з приводу реєстрації даного майна чи відмови у такій реєстрації, який би був пов`язаний із захистом права власності Нижньовербізької сільської ради.
Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі № 300/259/21 та направити справу для продовження розгляду.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах вимога прокурора полягає у зобов`язанні відповідача здійснити реєстрацію права власності, як завершальної стадії набуття права власності на об`єкти нерухомості на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2014 року у справі №346/569/14-ц. Таким чином, суд першої інстанції констатував, що відповідач при реєстрації права комунальної власності виступає як правонабувач, а не суб`єкт владних повноважень та при цьому не здійснює владних чи інших управлінських функцій.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що справа за позовною заявою Заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави до Нижньовербізької сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а саме Господарським судом Івано-Франківської області.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно частини першої статті 4 КАС України:
- адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
- публічно-правовий спір - спір, зокрема, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;
- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Публічно-правовим спором у розумінні п.2 ч.1 ст.4 КАС України є спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1)подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2)має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3)відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
4)належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5)позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6)немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Частиною 9 ст.171 КАС України встановлені вимоги до ухвали про відкриття провадження у справі.
Разом з тим питання визначення обставин справи, які підлягають встановленню та зібрання відповідних доказів передбачене на стадії підготовчого провадження (стаття 173 КАС України).
Стаття 335 Цивільного кодексу передбачає, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.
Процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна врегульована Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. п. 82 - 88 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок).
У разі взяття на облік безхазяйного нерухомого майна заявником є орган місцевого самоврядування, а саме його уповноважений представник, відомості про якого містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, або за нотаріально посвідченою довіреністю, дійсність якої перевіряється за допомогою Єдиного реєстру довіреностей.
Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність (ч. 2 ст. 335 Цивільного кодексу України).
Справи про передачу безхазяйної нерухомої речі в комунальну власність розглядає суд у порядку окремого провадження за правилами, встановленими ст. ст. 329 - 333 Цивільного процесуального кодексу.
Суд, встановивши, що нерухома річ є безхазяйною та взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі, ухвалює рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади (стаття 333 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та Постанови КМ України від 25 грудня 2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та облік безхазяйного нерухомого майна проводяться з прийняттям рішень державним реєстратором прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), які формуються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) в електронній формі з накладенням кваліфікованого електронного підпису.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв.
Як підтверджено матеріалами справи, рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2014 року у справі №346/569/14-ц, яке набрало законної сили, передано у комунальну власність безхазяйне майно. Однак станом на момент пред`явлення позовної заяви (28.01.2021 року) відповідач не звернувся до органу реєстрації із заявою для проведення державної реєстрації права комунальної власності на безхазяйне майно.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів апеляційного суду аналізуючи зміст заявлених позовних вимог та їх обгрунтування, вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного, й відтак помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки питання збирання відповідних доказів, остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин є завданням підготовчого провадження.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави вважати про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі № 300/259/21 скасувати та направити справу для продовження розгляду до супу першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 24.03.2021 року