Постанова
Іменем України
 
10 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 752/5810/19
провадження № 61-2799св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агро-Інвест»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Шевчук А. М., Павицької Т. М.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агро-Інвест» (далі - ТОВ «Житомир-Агро-Інвест») з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.
 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер 1820384800:05:000:0190, розташована на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області. Позивач після 12 червня 2018 року (державної реєстрації права власності на земельну ділянку), точної дати не пам`ятає, він приїхав в м. Андрушівка Житомирської області, де в офісі відповідача вони узгодили всі умови договору та було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки. Договір було укладено на п`ять років. Договір був підписаний представником орендаря, підписи у договорі були виконанні ним навпроти «Орендодавець» чорним чорнилом на кожному із трьох аркушів договору на трьох його примірниках, всі три примірники залишились у відповідача. 
 
Позивач вказував, що працівники ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» пояснили, що договір підлягає державній реєстрації, це займе багато часу. Після проведення реєстрації один примірник буде згодом позивачу наданий. Через деякий час його повідомили працівники ТОВ «Житомир-Агро-Інвест», що необхідно приїхати до м. Андрушівка Житомирської області для підписання деяких документів. В приміщенні офісу відповідача позивач надав працівникам ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» реквізити рахунку, на який необхідно сплачувати орендну плату. Працівник ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» дав йому кулькову ручку і вказав, що для отримання ним в майбутньому орендної плати йому необхідно розписатися на декількох сторінках «чистих бланків». В кінці червня позивач втретє приїхав до м. Андрушівка, де йому надали один примірник договору оренди земельної ділянки. Вдома позивач звернув увагу, що на 1 аркуші договору його підписи виконані синім чорнилом, а на інших сторінках договору - чорним. На 1 аркуші договору міститься пункт 6, згідно якого договір укладено на строк, що дорівнює кількості днів у проміжку від дня державної реєстрації права оренди за цим договором до 30 листопада 2038 року. З Державного земельного кадастру позивачем з`ясовано, що 21 червня 2018 року зазначений договір було зареєстровано приватним нотаріусом Андрушівського нотаріального округу Житомирської області Вальчуком О. М. за № 26789975. Таким чином, позивача було введено в оману, оскільки між позивачем та ТОВ «Житомир- Агро-Інвест» було досягнуто згоди щодо строку договору в п`ять років. Підміна першого аркуша договору підтверджується підписами, виконаними різними чорнилами. Договір в частині укладення його на 20 років не відповідає внутрішній волі позивача.
 
ОСОБА_1 просив:
визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер 1820384800:05:000:0190, розташованої на території Івницької сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, укладений 21 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Житомир-Агро-Інвест», право оренди за яким зареєстроване 21 червня 2018 року приватним нотаріусом Андрушівського нотаріального округу Житомирської області Вальчуком О. М. за № 26789975.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 18 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер 1820384800:05:000:0190, розташованої на території Івницької сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, укладений 21 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Житомир-Агро-Інвест», право оренди за яким зареєстроване 21 червня 2018 року приватним нотаріусом Андрушівського нотаріального округу Житомирської області Вальчуком О. М. за № 26789975.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Позивач в позовній заяві та поясненнях суду заперечив укладення договору оренди зі строком дії договору оренди земельної ділянки до 30 листопада 2038 року, вказавши, що його шляхом обману змусили підписати договір оренди земельної ділянки від 21 червня 2018 року із строком дії договору оренди земельної ділянки на 20 років до 30 листопада 2038 року. Він погоджував з відповідачем строк оренди на 5 років. Також вказав, що обман був вчинений шляхом заміни першого аркушу договору на якому міститься розділ строк дії договору. Заміна першого аркушу договору підтверджується висновком експертного дослідження № 1/3-5 від 03 жовтня 2019 року, згідно з висновком якого, у наданому на дослідженні договорі оренди землі від 21 червня 2018 року укладеного між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «Житомир-Агро-Інвест», перший аркуш був замінений. Відповідач також визнав факт заміни першого аркушу договору оренди земельної ділянки від 21 червня 2018 року, однак з підстав допущеної помилки в даті договору. Відповідно до пункту 29 договору оренди від 21 червня 2018 року зміна умов цього договору здійснюється за взаємною згодою сторін. Усі зміни, доповнення, додатки тощо до цього договору викладаються в письмовій формі та засвідчуються підписами сторін (їх представників). Не допускається одностороння зміна умов договору. Перший аркуш оспорюваного договору на якому міститься істотна умова щодо Строку дії договору було замінено. При цьому, жодних змін до договору відповідно до вимог договору та закону за погодженням сторін не вносилися. Висновком експертного дослідження підтверджується та визнано відповідачем факт заміни першого аркушу Договору, як вказав відповідач з підстав помилки у даті Договору, що було підставою перепідписання та заміни першої сторінки Договору оренди. Ні Договором оренди ні вказаними вище вимогами закону не передбачено виправлення помилки чи перепідписання договору з метою виправлення помилки у спосіб проведений відповідачем. Строк дії договору є істотною умовою для вчиненого правочину та строк дії договору оренди на 20 років не відповідає волі позивача перебувати такий тривалий строк в орендних правовідносинах із відповідачем, а також те, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину, тобто відповідача. Враховуючи, що позивач заперечує домовленість щодо строку дії договору на 20 років та надав докази щодо заміни першого аркушу оспорюваного договору на якому міститься істотна умова строк дії договору, суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач шляхом обману отримав підпис позивача та замінив перший аркуш договору з строком дії договору на 20 років до 30 листопада 2038 року. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає доведеною і обґрунтованою вимогу позивача про визнання недійсним договору оренди землі від 21 червня 2018 року з підстав обману та відсутності у нього волі та волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки на строк до 30 листопада 2038 року та передачу в оренду земельної ділянки відповідачеві на 20 років, а тому вказане є підставою для визнання його недійсним згідно частини третьою статті 203, частини першої статті 203, частини першої статті 215, статті 230 ЦК України та задоволення позовних вимог.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 січня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» задоволено. Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 18 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, тобто на момент підписання договору його сторонами. В даному випадку судом встановлено та не заперечувалося позивачем, що ОСОБА_1 , як орендодавець, та ТОВ «Житомир- Агро-Інвест», як орендар, домовилися про строк оренди земельної ділянки у 5 років. На час підписання договору оренди сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Підстав, які б надавали можливість визнати такий договір недійсним на час його укладення, сторонами не надано. Надаючи оцінку наданим у справі доказам, суд не звернув уваги на те, що визначальним у даній справі є доведення саме позивачем наявності умислу з боку відповідача на укладення договору на інший строк, ніж був погоджений сторонами. Проте такі докази не надані. Висновок експерта цих обставин не підтверджує, оскільки не доводить мотивів заміни першого аркуша договору.Та обставина, що після отримання примірника договору, позивач виявив, що строк дії договору визначений у 20 років, не є підставою для визнання договору недійсним, а може бути підставою для встановлення строку дії договору протягом 5 років, як дійшли згоди сторони.
 
Аргументи учасників справи
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що представник відповідача не заперечив факт заміни першої сторінки вищевказаного договору, де містився саме пункт 6 щодо строку дії договору. Сторонами не досягнуто згоди щодо істотної умови договору, а саме строку на який орендується земельна ділянка, оскільки відповідачем було шляхом обману (зміна строку, аж ніяк не є технічною опискою) збільшено строк оренди земельної ділянки, що унеможливлює її використання власником протягом значного періоду, а отже порушує його права та інтереси. Позивач повністю підтримує позицію суду першої інстанції стосовно того, що позивач заперечуючи домовленість між сторонами про укладення договору строком на 20 років, надав докази щодо заміни першого аркушу оспорюваного договору на якому міститься істотна умова строк дії договору, зокрема. висновок експерта, а тому суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач шляхом обману отримав підпис позивача та замінив перший аркуш. Вказані обставини відповідачем не спростовано.
 
У липні 2020 року ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційного суду без змін та вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
У відзиві на касаційну скаргу зазначено, що позивач зобов`язаний довести умисел в діях відповідача та надати докази, які підтверджують обставини обману. Експертний висновок, наданий позивачем, не підтверджує умисел в діях відповідача та не дає відповіді на питання про обставини укладення договору. Натомість, пояснення свідків, які надані ними в засіданні в суді першої інстанції, спростовують доводи позивача про обставини обману. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, а саме висновку експертного дослідження, наданого позивачем. Апеляційний суд розглянувши справу по суті вказав у своїй постанові, що належним способом захисту буде не визнання договору оренди недійсним, а внесення змін до договору оренди землі, за умови підтвердження позивачем обставин укладення договору оренди землі на 5 років. У матеріалах справи наявна копія договору оренди землі із якої вбачається, що позивач підписав кожну сторінку договору оренди землі у місці, спеціально відведеному для позивача як орендодавця. Отримати такий підпис обманом, закриваючи аркуш паперу чистим бланком чи в інший спосіб видається малоймовірним. Відповідальний працівник відповідача, яка займалася оформленням договору в суді першої інстанції під присягою заперечила наведені позивачем обставини про заміну строку оренди з 5 років на 20 років.
 
У липні 2020 року  ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити касаційну скаргу. Відповідь на відзив мотивована тим, що умисел відповідача полягає в тому, щоб шляхом обману укласти договір на довготривалий термін, а для позивача не вигідно укладати договір на 20 років, орендна плата мізерна, інші суб`єкти господарювання, укладаючи договір на довготривалий термін надають набагато кращі умови, це загальновідомо. Договір укладався на 5 років, укладення договору на 20 років не відповідає внутрішній волі позивача, шляхом обману позивач підписав першу сторінку договору, де було змінено строк дії договору, умисними діями відповідача був замінений перший аркуш договору задля збільшення строку дії договору.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2021 року:відмовлено в задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про повідомлення про час та місце розгляду справи;  призначено справу до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 23 червня 2020 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що  ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,0000 га кадастровий номер 1820384800:05:000:0190, розташована на території Івницької сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області.
 
21 червня 2018 року ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» (орендар) укладено договір оренди землі. У вказаному договорі, на першому аркуші міститься розділ Строк дії договору - п.6, згідно якого Договір укладено на строк, що дорівнює кількості днів у проміжку від дня державної реєстрації права оренди за цим Договором до 30 листопада 2038 року.
 
Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку дата державної реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий номер 1820384800:05:000:0190, власник ОСОБА_1 , 21 червня 2018 року.
 
Заміна першого аркушу договору підтверджується висновком експертного дослідження №1/3-5 від 03 жовтня 2019 року, згідно з яким, у наданому на дослідженні договорі оренди землі від 21 червня 2018 року укладеному між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «Житомир-Агро-Інвест», перший аркуш був замінений.
 
Відповідач також визнав факт заміни першого аркушу договору оренди земельної ділянки від 21 червня 2018 року, однак з підстав допущеної помилки в даті договору.
 
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , як орендодавець, та ТОВ «Житомир-Агро-Інвест», як орендар, домовилися про строк оренди земельної ділянки у 5 років. На час підписання договору оренди сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Підстав, які б надавали можливість визнати такий договір недійсним на час його укладення, сторонами не надано.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
При відмові в задоволенні позову апеляційний суд вважав, що ОСОБА_1 , як орендодавець, та ТОВ «Житомир-Агро-Інвест», як орендар, домовилися про строк оренди земельної ділянки у 5 років. На час підписання договору оренди сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Підстав, які б надавали можливість визнати такий договір недійсним на час його укладення, сторонами не надано. Надаючи оцінку наданим у справі доказам, суд не звернув уваги на те, що визначальним у даній справі є доведення саме позивачем наявності умислу з боку відповідача на укладення договору на інший строк, ніж був погоджений сторонами. Проте такі докази не надані. Висновок експерта цих обставин не підтверджує, оскільки не доводить мотивів заміни першого аркуша договору. Та обставина, що після отримання примірника договору, позивач виявив, що строк дії договору визначений у 20 років, не є підставою для визнання договору недійсним, а може бути підставою для встановлення строку дії договору протягом 5 років, як дійшли згоди сторони.
 
Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком апеляційного суду.
 
Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. 
 
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 24 квітня 2020 року в справі № 522/25151/14-ц (провадження № 61-101св19) зроблено висновок по застосуванню статті 215 ЦК України та вказано, що «підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину».
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 522/24006/17 (провадження № 61-5213св20) вказано, що «тлумачення норм статті 230 ЦК України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що:
«за частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);  строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права  оренди  земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Суди попередніх інстанцій повно та достеменно встановили обставини справи, за якими спірні договори позивач не підписував та, відповідно, з істотних умов цих договорів не погоджував. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».
 
Аналіз статей 638, 651, 653, 654 ЦК України свідчить, що зміна договору за згодою сторін є правочином, спрямованим на зміну цивільних прав та обов`язків. Під формою зміни договору розуміється форма правочину, на підставі якого відбувається зміна договору. Зміна договору призводить до зміни зобов`язання в частині, зокрема, предмета, місця, строків виконання. У разі зміни договору за взаємною згодою сторін зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору і втіленні такої зміни в належну форму.
 
У справі, що переглядається, з урахуванням встановлених обставин:  ОСОБА_1 , як орендодавець, та ТОВ «Житомир-Агро-Інвест», як орендар, в момент укладення оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року домовилися про строк оренди земельної ділянки в 5 років; підстави для визнання недійсним оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року зі строком оренди земельної ділянки в 5 років відсутні; сторони не досягли домовленості про вчинення змін до оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року щодо строку оренди земельної ділянки на 20 років. 
 
За таких обставин, апеляційний суд не звернув уваги, що: недійсним може бути визнаний тільки укладений договір (договір про внесення змін); сторони оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року не досягли домовленості про вчинення змін до оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року щодо строку оренди земельної ділянки на 20 років, а тому в цій частині підстави для визнання недійсним договору про внесення змін відсутні. Тому постанова апеляційного суду підлягає зміні в мотивувальній частині.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду частково не відповідає висновкам, викладеним упостанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 24 квітня 2020 року в справі № 522/25151/14-ц (провадження № 61-101св19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 522/24006/17 (провадження № 61-5213св20).
 
З урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 24 квітня 2020 року в справі № 522/25151/14-ц (провадження № 61-101св19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 522/24006/17 (провадження № 61-5213св20), колегія суддів вважає, що оскаржена постанова ухвалена частково без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції постанови касаційного суду, а в іншій частині залишити без змін.
 
Висновки щодо судових витрат
 
Оскільки Верховний Суд змінює частково судове рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судового збору не здійснюється не здійснюється.
 
У відзиві на касаційну скаргу відповідач заявив клопотання про здійснення розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з оплатою витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн, на підтвердження чого надав договір від 15 липня 2020 року та підписаний акт приймання-передачі послуг від 20 липня 2020 року.
 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина друга статті 141 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач не заявляв та відповідних доказів не подавав, розмір витрат на правничу допомог не спростовав. Тому є правильними висновки суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що у зв`язку із задоволенням позову понесені ОСОБА_1 витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача».
 
Оскільки касаційну скаргу задоволено частково, позивач не надав своїх заперечень щодо клопотання про розподіл судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, а понесені відповідачем витрати підтверджуються договором та підписаним актом приймання-передачі послуг, то на позивача покладаються витрати відповідача на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Житомирського апеляційного суду від 22 січня 2020 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агро-Інвест» судові витрати у розмірі 2 500,00 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
М. М. Русинчук
 
М. Ю. Тітов