Справа № 351/1460/20 
Провадження № 22-ц/4808/62/21 
Головуючий у 1 інстанції Сегін  І. Р. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого  (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів                                               Л.В. Василишин, Федяника В.Д., 
секретаря                                         Мельник О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу №351/932/20 від 10.07.2020р., виданого Снятинським районним судом Івано-Франківської області  за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Сегіним І.Р. 10 вересня 2020 року у м. Снятин Івано-Франківської області,  
                                            в с т а н о в и в:
У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей (а.с.1-3). 
10 липня 2020 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 26.05.2020 року. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 210,20 грн (а.с.19).
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, виданого Снятинським районним судом Івано-Франківської області10 липня 2020 року. В обґрунтування зазначив, що про  звернення дружини до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та заявою про стягнення аліментів дізнався 20.08.2020 року після повернення із Республіки Польща, куди їздив оформляти візу в Англію, а в подальшому поїхав в Одеську область, де гостив у рідні. Оскілки був відсутній по місцю реєстрації та проживання з початку липня до 20 серпня 2020 року, жодної поштової кореспонденції із суду не отримував. Зазначив, що син ОСОБА_4 , якому вже виповнилося 16 років, залишився проживати з ним і не має наміру проживати з матір`ю. Він виріс у м. Снятині, навчається там у гімназії, має багато друзів. Дитина, якій виповнилося 14 років, відповідно до норм Сімейного кодексу України, має право прийняти рішення, з ким проживати. З огляду на зазначене вважає, що рішення суду прийнято упереджено. Тому просив скасувати судовий наказ з метою розгляду справи по суті в порядку позовного провадження (а.с.53-54).
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2020 року заяву повернуто заявнику без розгляду (а.с.63). 
Не погодившись з даною ухвалою суду, представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_3   подав апеляційну скаргу, у якій посилається на те, що позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтовані, недостовірні та не підлягають задоволенню, а судовий наказ прийнято без повного і всебічного з`ясування обставин справи, судом позбавлено його права на суд.
Апелянт зазначає, що головною підставою для видачі судового наказу є безспірність вимог стягувача. Якщо з наданих документів вбачається спір про право між сторонами, судовий наказ не може бути виданий. В даному  випадку виникає багато спірних питань, які необхідно вирішити за взаємною згодою або в судовому порядку.
Апелянт вважає, що діти повинні рости в повноцінній родині, а позивач прийняла самостійне рішення про розірвання шлюбу та пішла з сім`ї, взявши тільки малолітню доньку, а неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишила проживати з ним (батьком). Натомість у позовній заяві  не вказала наведені факти, а просила стягнути аліменти на двох дітей. Суд першої інстанції дані обставини не встановив та не взяв до уваги зазначені обставини, чим порушив вимоги ст..ст.77,263 ЦПК України.
На думку апелянта, слід залучити до участі у розгляді справи неповнолітнього сина ОСОБА_4 для підтвердження факту залишення його проживання з батьком (апелянтом). 
Також зазначив, що не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи судом першої інстанції, чим був позбавлений права захистити себе в судовому засіданні.
З наведених підстав просить скасувати ухвалу суду, скасувати судовий наказ про стягнення з нього аліментів та направити справу на новий розгляд по суті в порядку загального позовного провадження (а.с.71-72). 
Відзив на апеляційну скаргу не подано, що, відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судове засідання не з`явилися сторони, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи,  судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому  суд розглянув справу за їх відсутності.
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з таких підстав. 
Постановляючи ухвалу про повернення без розгляду ОСОБА_1 заяви, суд першої інстанції виходив з положень статей 161, 170 ЦПК України, встановивши, що заявник у заяві просить скасувати судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дітей, виданий відповідно до п.4 ст.161 ЦПК України, що не передбачено ЦПК України, повернув заяву без розгляду.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Як встановлено з матеріалів справи, 10 липня 2020 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 26.05.2020 року (а.с.19).
У подальшому, ОСОБА_1 подав заяву про скасування вказаного судового наказу, посилаючись на те, що вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими, а судовий наказ видано безпідставно та всупереч вимогам закону без дослідження істотних обставин справи (а.с.53).
Частиною 5 ст. 183 СК України встановлено, що той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідні положення  щодо видачі судового наказу закріплені у пунктах 4-5 ч.1 ст.161 ЦПК України.
За змістом статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 161 Цивільного процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
В силу положень ст. 170 Цивільного процесуального кодексу України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно ч. 7, 8 ст. 170 Цивільного процесуального кодексу України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскільки процесуальним законом не передбачено права боржника на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу про стягнення аліментів, який виданий на підставі п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, і у такому разі передбачено право боржника на звернення до суду із позовом відповідно до частини 8 ст. 170 ЦПК України, або на перегляд цього судового наказу за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України, суд першої інстанції постановив законну і обґрунтовану ухвалу про повернення заяви без розгляду.
Доводи апелянта про те, що, суд першої інстанції порушив його процесуальні права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.
Судовий наказ видається без проведення судового засідання, тому апелянт не був наділений правом надавати будь-які пояснення суду під час розгляду питання про видачу судового наказу.
У матеріалах справи наявна довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.05.2020 р. за № 962, видана Завальською сільською радою Снятинського району Івано-Франківської області, відповідно до якої у будинку, належному стягувачу, розташованому по АДРЕСА_1 , зареєстровані стягувач ОСОБА_2 , її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10,44).
Боржник  ОСОБА_1 зареєстрований окремо по АДРЕСА_2 . про що свідчать відомості відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Івано-Франківській області. Фактично проживає  без реєстрації по АДРЕСА_3 (а.с.62)
Довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.05.2020 р. за № 962, видана Завальською сільською радою, щодо реєстрації, зокрема і неповнолітнього ОСОБА_4 , є належним та допустимим доказом по справі, оскільки її видача узгоджується з положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №  207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та порядку видачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».
Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. поданий боржником (а.с.62) не приймається судом як належний та допустимий доказ, оскільки не містить інформації у який період він складений, а також відсутні дані про те, що депутат міської ради Петришин І. наділений повноваженнями посвідчувати відомості щодо місця та умов проживання неповнолітньої особи.
Безперечно, неповнолітній син стягувача та боржника ОСОБА_4 , який на час видачі судового наказу досяг 16-річного віку, має право самостійно обирати з ким з батьків проживати та не обмежений у праві зареєструвати своє місце проживання з батьком.  
Інші доводи апелянта зводяться до незгоди по суті із судовим наказом, до переоцінки доказів на незгоди із висновками суду першої інстанції та їх оцінкою, тому не можуть бути підставою для скасування законної і обґрунтованої ухвали місцевого суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України,  суд
                                              п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області  від 10 вересня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня підписання повного тексту судового рішення,   може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів.  

Судді:                                                                                                            І.О. Максюта
                                                                                                                       Л.В. Василилишн
                                                                                                                       В.Д. Фединяк
Повний текст постанови складено 05 січня 2021 року.