ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" лютого 2021 р.                                                                Справа №914/853/19
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                         Бойко С.М.,
суддів:                                                                                 Матущака О.І.,
                                                                                          Якімець Г.Г., 
секретар судового засідання Кострик К.О.,
явка учасників справи:
від позивача - Василечко Н.В.,
від відповідача - Говтвяниця М.В.,

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Масленнікова Олександра Сергійовича б/н від 19.09.2020 
на рішення Господарського суду Львівської області від 11.08.2020, суддя Козак І.Б., м. Львів, повний текст рішення складено - 17.08.2020
за позовом фізичної особи-підприємця Масленнікова Олександра Сергійовича, м. Харків,
до відповідача фізичної особи-підприємця Мар`ясова Олексія Анатолійовича, м. Львів,
про стягнення 289 351,56 грн.
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
03.05.2019 в Господарський суд Львівської області звернувся Масленніков О.С. (далі по тексту - ФОП Масленніков О.С.) з позовом (враховуючи уточнення) до фізичної особи-підприємця Мар`ясова О.А. (далі по тексту - ФОП Мар`ясов О.А.) про стягнення 289  351,56 грн., з яких: 72  741,00 грн. - коштів за поставку програмного продукту та послуг з його налаштування й впровадження, які сплачені на підставі виставлених відповідачем рахунків; 2  618,67 грн. - пені в розмірі облікової ставки НБУ (18%), яка нарахована за період прострочення заборгованості із суми 72  741,00 грн. починаючи з 13.02.2019 по 24.04.2019 (73 дні); 213  991,89 грн. - упущеної вигоди через неякісно надані відповідачем послуги, внаслідок яких позивач втратив 2919 лідів (потенційних клієнтів) та не реалізовано 113 угод.
Вказаний позов мотивовано тим, що позивач належним чином виконав взяті на себе обов`язки щодо оплати послуг відповідача, натомість останній в повному обсязі послуг не надав, а ті що надав були неналежної якості.
Правовими підставами позову зазначено ст. 11, 22, 509, 525, 526, 549, 550, 611, 615, 623, 626, 638, 639, 901, 903, 906 ЦК України, ст. 181, 230 ГК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.08.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача 72 741,00 грн. коштів, сплачених на підставі виставлених рахунків відповідачем за програмне забезпечення, оскільки позивачем не доведено належними доказами недоліків цього програмного забезпечення. 
З цих ж підстав суд відмовив у стягненні пені, оскільки така розрахована з суми боргу в розмірі 72 741,00 грн. 
Суд дійшов до висновку про недоведеність позивачем розміру заявленої упущеної вигоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача і самої вини ФОП Мар`ясова О.А. у заподіянні цих збитків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги позивача.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, та прийняти нове про задоволення позову, у зв`язку з нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушенням норм процесуального права або неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги ФОП Масленніков О.С. зазначає, що:
1)суд першої інстанції неправильно застосував ч. 3, 7 ст. 1 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність», оскільки не врахував аудит корпоративного порталу, який наданий компанією Prime Lab, що має значення для справи;
2)місцевий господарський суд не врахував, що проблеми в роботі продукту, який надає відповідач, виникли з початку його експлуатації, а не під час його експлуатації, що підтверджує його неякісність;
3)суд не взяв до уваги недобросовісну поведінку відповідача, оскільки ним не вживались заходи задля усунення недоліків у роботі продукту;
4)висновок суду про те, що треті особи не уповноважені підписувати акти приймання-передачі в інтересах позивача не узгоджується з вимогами чинного законодавства;
5)висновок суду про недоведеність розміру упущеної вигоди не відповідає фактичним обставинам справи.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погодився з висновками місцевого господарського суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені у оскаржуваному рішенні.

В судове засідання 24.02.2021 представники сторін з`явилися.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив її задоволити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, та прийняти нове, яким повністю задоволити позовні вимоги.
Відповідач підтримав заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що предметом позову в даній справі є вимоги позивача про повернення коштів за неналежне виконання договору по впровадженню «Бітрікс 24»,пакет стандарт (товар/послуга) та послуг по влаштуванню корпоративного порталу, на підставі рахунків-оферти на оплату, укладеного в спрощеній формі. Одночасно заявлена вимога про сплату пені та упущеної вигоди за їх неналежне виконання.
Таким чином, для правильного вирішення спору в даній справі необхідно: (1)встановити характер та зміст послуг/товарів, які оплатив замовник, тобто у чому саме полягає споживання таких послуг, (2)визначити яким вимогам (критеріям) повинні відповідати ці послуги, тобто з`ясувати, які послуги слід вважати належно наданими, (3)встановити отримання цих послуг замовником та їх оплату виконавцю у спірний період на умовах, які визначені в укладеному між сторонами спрощеному договорі, та чи це підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, (4)перевірити чи відповідають надані виконавцем послуги вимогам (критеріям), які сторони визначили в договорі, (5)на підставі чого встановити чи належним чином відповідач надав послуги та чи наявні правові підстави для стягнення з виконавця суми оплачених замовником послуг, застосування до виконавця пені й стягнення упущеної вигоди. 
З`ясовуючи характер та зміст послуг, які оплачені замовником, апеляційним господарським судом встановлено, що ФОП Масленніков О.С. сплатив на користь ФОП Мар`ясов О.А. грошові кошти на загальну суму 72 741,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1513339124 від 20.12.2017 на суму 18  240,00 грн. (а.с.19,т.1), №1513766178 від 27.12.2017 на суму 32  701,00 грн. (а.с.18,т.1), №11 від 31.01.2018 на суму 10  900,00 грн. (а.с.17,т.1), №16 від 28.02.2018 на суму 10  900,00 грн. (а.с.16,т.1).
Ці грошові перекази здійснені на підставі виставлених відповідачем рахунків-оферти, а саме: №3024 від 18.12.2017 на суму 18 240,00 грн. за товар/послугу «Бітрікс24 (корпоративний портал, 12 користувачів) зі знижкою 24%» (а.с.25-26,т.1); №3025 від 18.12.2017 на суму 32  701,00 грн. (а.с.23,т.1), №3025 від 18.12.2017 на суму 54  501,00 грн. (а.с.24,т.1), №3054 від 21.12.2017 на суму 10  900,00 грн. (а.с.21-22,т.1) та №3055 від 21.12.2017 на суму 10  900,00 грн. (а.с.20,т.1) за послуги по впровадженню «Бітрікс24. Пакет Стандарт» та налаштування корпоративного порталу, що узгоджується з призначенням платежів, які зазначені в вищезазначених платіжних дорученнях, зокрема «оплата за Бітрікс24» (20.12.2017) та «оплата за послуги по впровадженню та налаштуванню Бітрікс24» (27.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018).
У цих рахунках зазначено, що вони є письмовою пропозицією (офертою) постачальника укласти договір, що містить всі істотні умови договору поставки, направляється покупцю відповідно до ст. 641, 712 ЦК України та укладається шляхом прийняття (акцепту) оферти покупцем у встановленому порядку (ч. 2 ст. 642 ЦК України), що вважається належною умовою укладання договору (ч. 2 ст.638 ЦК України).
Серед іншого за умовами вказаної оферти: предметом договору є поставка постачальником зазначеної у рахунку програмної продукції покупцю (п.1); найменування і ціна програмної продукції, що постачається за цим договором, яке зобов`язується прийняти покупець визначені у рахунку (п.2); істотною умовою укладення договору є повна одноразова оплата покупцем цього рахунку, яка буде вважатися єдино можливим належним акцептом даної оферти (п.3); рахунок дійсний протягом 10 календарних днів від зазначеної у ньому дати виставлення (термін для акцепту). Постачальник на свій розсуд може визнати оплату, що надійшла після закінчення зазначеного терміну, належним акцептом оферти (п.4); покупцю, що є суб`єктом господарської діяльності, факт поставки програмної продукції підтверджується відповідним актом, який постачальник складає і спрямовує йому. У випадку, якщо спрямований акт не підписано покупцем та/або другий його примірник не повернуто постачальнику, а письмові мотивовані заперечення з боку покупця не отримані постачальником протягом 10 робочих днів, акт вважається затвердженим покупцем (п.5); поставка програмної продукції здійснюється в електронному вигляді за допомогою мережі інтернет у термін не пізніше 3 робочих днів після надходження на розрахунковий рахунок постачальник коштів в оплату цього рахунку (п.7).
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України унормовано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Отже, набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Частиною другою статті 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Таким чином, досягнувши згоди щодо всіх істотних умов, сторони уклали договір, внаслідок чого між ними виникли взаємні права та обов`язки, а відповідний договір набрав чинності. Зазначене свідчить про те, що сторони встановили межі здійснення своїх прав та обов`язків за договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України) (аналогічна позиція щодо визначення змішаного договору викладена в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №456/2946/17).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
З огляду на вищезазначене, договір, який є предметом оскарження в даній справі, за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи договору поставки (стосовно приймання-передачі програмної продукції «Бітрікс24 (корпоративний портал, 12 користувачів) зі знижкою 24%») та договору про надання послуг (стосовно впровадження й налаштування цієї програмної продукції).
На виконання укладеного договору сторони підписали та скріпили печатками акти №375 від 28.12.2017 на суму 50  941,00 грн. (а.с.84,т.1), №55 від 26.02.2018 на суму 10  900,00 грн. (а.с.86,т.1), №140 від 31.05.2018 на суму 10  900,00 грн. (а.с.85,т.1), а загалом на суму 72 741,00 грн., згідно з якими виконавець передав, а замовник без заперечень прийняв у електронному вигляді програмну продукцію «Бітрікс24 (корпоративний портал, 12 користувачів) зі знижкою 24%» та послуги щодо впровадження й налаштування цієї продукції.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. 
Пунктом 5 пропозиції виконавця, яку погодив покупець, передбачено, що покупцю, що є суб`єктом господарської діяльності, факт поставки програмної продукції підтверджується відповідним актом, який постачальник складає і спрямовує йому. У випадку, якщо спрямований акт не підписано покупцем та/або другий його примірник не повернуто постачальнику, а письмові мотивовані заперечення з боку покупця не отримані постачальником протягом 10 робочих днів, акт вважається затвердженим покупцем.
Тобто за умовами укладеного між сторонами договору погодження замовником прийнятої програмної продукції та послуг щодо її впровадження і налаштування може відбуватись як шляхом підписання актів приймання-передачі, так і шляхом мовчазної згоди обох сторін.
Сторонами не заперечується сам факт поставки спірної програмної продукції, а тому, враховуючи, що покупець не висловив виконавцю жодних зауважень з моменту поставки спірної програмної продукції, суд доходить до висновку, що такі товари та послуги були належної якості. Протилежних обставин належними та допустимими доказами позивачем не доведено, а судами не встановлено.
У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що виконавець поставив обумовлену сторонами програмну продукцію, впровадив та налаштував її, а покупець прийняв цей товар та послуги без жодних заперечень, а тому спростовуються доводи апелянта про те, що поставлена програмна продукція була неналежної якості/несправна, а поведінка виконавця була недобросовісною, оскільки ним не вживались заходи задля усунення недоліків у роботі продукту. Ці твердження апелянта не підтверджені жодними доказами та ґрунтуються на припущеннях, які суд не може враховувати.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що вищезазначені акти приймання-передачі підписані не покупцем, а третьою особою, що спростовує факт приймання спірної програмної продукції та послуг щодо її впровадження й налаштування, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.12.2019 призначено у справі судову почеркознавчу експертизу на розгляд якої поставлено наступні питання:
1)Чи виконано підпис від імені ФОП Масленнікова О.С. в стовпці «ЗАТВЕРДЖУЮ» у правому верхньому куті, та в стовпці «Від Замовника» в правому нижньому куті у Акті виконаних робіт №55 від 26.02.2018 р. (а.с. 112) тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?
2)Чи виконано підпис від імені ФОП Масленнікова О.С. в стовпці «ЗАТВЕРДЖУЮ» у правому верхньому куті, та в стовпці «Від Замовника» в правому нижньому куті у Акті виконаних робіт №140 від 31.05.2018 р. (а.с. 113) тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?
3)Чи виконано підпис від імені ФОП Масленнікова О.С. в стовпці «ЗАТВЕРДЖУЮ» у правому верхньому куті, та в стовпці «Від Замовника» в правому нижньому куті в Акті прийому-передачі програмної продукції в електронному вигляді №375 від 28.12.2017 р. (а.с. 111) тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?
За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи судовим експертом Савчук О.Ю., яка працює на посаді старшого наукового співробітника лабораторії почеркознавчих та технічних досліджень документів, має другий кваліфікаційний клас судового експерта з правом проведення експертиз за спеціальностями 1.1 «Дослідження почерку та підписів», 2.1 «Дослідження реквізитів документів», 2.3 «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів», вищу юридичну освіту, спеціальність «Правознавство», кваліфікація «Юрист» та стаж експертної роботи з 2004 року (свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта №202 та №304, видані ЕКК ЛНДІСЕ 29.09.2016, термін дії до 29.09.2021) складено висновок експерта №6990 від 17.02.2020 (а.с.4-8,т.2).
Судом встановлено, що судовий експерт попереджена про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.
Згідно з висновками, які викладені у висновку експерта №6990 від 17.02.2020 вбачається, що підписи від імені Месленнікова О.С., розташовані після друкованих записів «ФОП Масленніков Олександр Сергійович» у верхній правій частині та після друкованих записів «Від Замовника»  у нижній правій частині актів приймання-передачі програмної продукції в електронному вигляді №375 від 28.12.2017, №55 від 26.02.2018, №140 від 31.05.2018 виконані не Масленніковим О.С., а іншою особою.
Разом з тим, судом встановлено, що незважаючи на неналежність вищезазначених актів приймання-передачі, позивач (покупець) не довів, що після поставки програмної продукції ним в порядку п. 5 пропозиції виконавця, яку погодив покупець, висловлювались заперечення щодо якості поставленого товару та наданих послуг.
Тому покликання апелянта на ті обставини, що акти приймання-передачі підписані не замовником, а третьою особою, в даному випадку не є визначальною умовою для приймання-передачі товарів та послуг, а відтак і не спростовує правильні висновки суду першої інстанції.
Щодо покликань апелянта про неврахування судом першої інстанції висновку аудитора (а.с.28-43,т.1), то апеляційний господарський суд зазначає, що вказаний документ не містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення даного спору, оскільки в ньому не зазначено дати виконання, особи, яка проводила аудит, наявність спецілаьних знань у цієї особи, тощо. З огляду на це, місцевий господарський суд правильно не врахував цей доказ при вирішенні справи.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 72 741,00 грн. коштів, сплачених на підставі виставлених рахунків відповідачем за програмне забезпечення, оскільки позивачем не доведено належними доказами недоліків цього програмного забезпечення. 
З огляду на це правильно відмовлено і в задоволенні похідної вимоги про стягнення пені, стягнення якої сторонами в договорі не передбачалося.
Що стосується вимог про стягнення упущеної вигоди, то апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведено у статті 1166 Цивільного кодексу України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №902/320/17)
З огляду на фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивач не довів належними та вірогідними доказами того, що упущена вигода, котру він намагається стягнути з відповідача, не є абстрактною, і лише неправомірні дії відповідача є єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати цю вигоду. Посилання на аудиторський висновок як доказ при визначенні кількості втрачених лідів (2919) не є релевантним та не береться судом до уваги з мотивів, наведених вище щодо копії цього доказу.
Тому місцевий господарський суд правильно відмовив у задоволенні позову і в цій частині вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на наведене, аргументи, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі. 
Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга ФОП Масленнікова О.С. підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. 
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 6510,00 грн.
Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ФОП Масленнікова Олександра Сергійовича б/н від 19.09.2020  - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 11.08.2020у справі №914/853/19 - залишити без змін.
Судовий збір в розмірі 6510,00 грн. покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя:                                                             С.М. Бойко

Судді:                                                                                О.І. Матущак

                                                                                          Г.Г. Якімець
Повний текст постанови складено 05.03.2021.