ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/708/21 Справа № 216/6435/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання-Кислиця І.В.
сторони справи :
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач- Підприємство об`єднання громадян Криворізького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження  цивільну справу за  апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2020 року, ухваленого суддею Кузнецовим Р.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 10 червня 2020 року,- 

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2018 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Підприємства об`єднання громадян Криворізького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову зазначив, що з 17.10.1989 по 31.08.2015 він перебував у трудових відносинах з підприємством об`єднання громадян Криворізького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, працюючи на посаді начальника механічної дільниці. 
27.10.2014 ОСОБА_1 , знаходячись на робочому місці, отримав ушкодження здоров`я у вигляді травми.
Нещасний випадок стався за таких обставин.
Протягом липня-жовтня 2014 року позивача та інших робітників механічної майстерні було залучено до виконання робіт з перекриття покрівлі на допоміжному приміщенні будівельної дільниці та приміщенні, де знаходився координатно-розточний верстат. 
27 жовтня 2014 року ОСОБА_1 та присутні колеги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 отримали від головного інженера ОСОБА_6 завдання на продовження покрівельних робіт по настилу шиферу з допоміжного приміщення будівельної дільниці над приміщенням координатно-розточного верстата. Того ж дня, приблизно о 14.00 год ОСОБА_1 , перебуваючи на покрівлі складу збереження товарно-матеріальних цінностей, при підході для підйому чергового листа шиферу на покрівлю, послизнувся і впав з покрівлі на землю лівим боком. Коли він опритомнів, то відчув сильний біль в лівій стороні тіла та побачив, що ліва ступня неприродно вивернута в середину, сам піднятися не зміг. Після цього працівники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 допомогли йому підвестися та завели його до центрального входу механічної дільниці, де травмований ОСОБА_1 телефоном повідомив про цей випадок головному інженеру ОСОБА_6 та інженера з охорони праці ОСОБА_7 . 
У проміжку часу з 14.15 год до 15.15 год, на автобусі підприємства, яким керував  ОСОБА_8 , у супроводі інженера з охорони праці  ОСОБА_7 , медичної сестри  ОСОБА_9 , робітників ОСОБА_5  та ОСОБА_4 , його доправили до КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР», де після огляду лікарем-травматологом його направили до КЗ «Криворізька міська лікарня №1»ДОР». 
На приймальному відділенні черговим лікарем він був направлений на рентген, після чого лікар вправив стопу, направив на повторний рентген та наклав гіпс. Алкоголь в крові не виявлений. Лікарем було видано довідку, на підставі якої 28.10.2014 був виданий листок непрацездатності з діагнозом «закритий під таранний вивих лівої ступні. Шифр згідно з МКБ-10-S93.3».
Відповідно до наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 «Про затвердження Класифікатору розподілу травм за ступенем тяжкості» травма відноситься до категорії тяжких. 
24.11.2014 позивач подав до профспілкової організації підприємства заяву, в якій вказав, що травма ним отримана по дорозі з роботи додому та не пов`язана з трудовою діяльністю. Мотивами для подання такої заяви стало те, що ОСОБА_1  хотів уникнути притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про охорону праці. Крім того, як йому пояснила голова профспілки ОСОБА_10  неможливо здійснити оплату листка тимчасової непрацездатності без отримання від нього пояснювальної записки про те, що травма сталася в побуті. 
В порушення вимог ЗУ «Про охорону праці», розслідування нещасного випадку на підприємстві не проводилося. Лише після звернення позивача зі скаргою до прокуратури, перенаправленою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та на виконання припису Держпраці від 20.10.2016 №6-1.1 було утворено комісію та за результатами розслідування нещасного випадку складено Акт за формою Н-5, згідно зі змісту якого нещасний випадок визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом. 
Позивач вважає, що розслідування нещасного випадку проведено з такими порушеннями: 1) в п.16 зазначеного акту вказано, що свідки відсутні, що суперечить поясненням ОСОБА_1 , який зазначає їх поіменно, разом з цим їх не було допитано та їх свідчення не враховані під час складання висновку комісії; 2) згідно з висновком КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 30.11.2016 встановлено у позивача травму, механізм утворення якої – від сили, що направлено ззовні у внутрішню поверхню лівої стопи відносно продольної вісі кінцівки, не виключено як при падінні з висоти, що перевищує власний зріст, так і не виключено при механізмі дорожньо-транспортної пригоди (водій автомобіля, пасажир заднього сидіння). Такий механізм отримання травми відповідає посненням ОСОБА_1 щодо отримання травми внаслідок падіння з покрівлі приміщення; 3) розбіжності в медичних документах щодо часу надання медичної допомоги ОСОБА_1 , викладені в п.13 Акту Н-5 трактуються не на користь потерпілого, зокрема, після травмування його доправили до лікарні, спочатку до КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР», потім до КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР». 
У довідці КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР» від 18.11.2016 зазначено, що ОСОБА_1 звертався до приймального відділення закладу 27.04.2014 о 15.20 з приводу травми. 
У довідці КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР» від 15.11.2016 зазначено, що згідно з записами в картці амбулаторного хворого медична допомога з приводу травми ОСОБА_1 була надана КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР» 27.10.2014 о 16.40 год. 
Враховуючи, що наданню медичної допомоги передували отримання травми, переодягнення потерпілого, повідомлення керівництва про подію та транспортування потерпілого, нещасний випадок, який став причиною травми, мав відбутися в робочий час. 
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив: визнати таким, що пов`язаний з виробництвом нещасний випадок, що стався 27 жовтня 2014 року на території підприємства об`єднання громадян Криворізького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, та спричинив ушкодження здоров`я; зобов`язати підприємство об`єднання громадян Криворізького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих скласти акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян Криворізького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, зобов`язання вчинити певні дії.
Будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення ухваленого при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням права позивача на справедливий судовий розгляд, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про повне задоволення заявлених ним позовних вимог.
При цьому, позивач зазначає, що суд першої інстанції дослідивши докази по справі дійшов висновку про відсутність інформативної доказової бази щодо предмету спору, що і стало однією з причин відмови у позові, вважає такий висновок суду необґрунтованим. Вказує, що наданими ним довідками з КП «Криворізька міська лікарня №1» ДОР від 18.11.2016 №2043 та від 19.11.2018 №1883 підтверджено, що час його звернення до лікарні в день отримання травми 27.10.2014р., знаходився в рамках робочого часу підприємства-відповідача, і ця обставина свідчить на користь позивача.
Окрім цього, позивач вказує на те, що разом з позовом він подав заяву про виклик свідків, а саме осіб, які особисто були присутні у місті виникнення травми: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , однак суд відмовив йому у виклику і допиті цих свідків, чим звузив позивачу можливість доказування у справі та допустив неповноту дослідження обставин справи, що є підставою для скасування рішення суду, у зв`язку з порушенням прав позивача на справедливий суд.
Окрім того, скаржник зазначає, що іншою причиною відмови у позові є висновок суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які не відповідають визначеному способу захисту, оскільки на думку суду позивач мав оскаржити висновки комісії з розслідування нещасного випадку до посадової особи Держпраці, а лише потім подавати скаргу на дії посадової особи Держпраці до відповідного суду. Вказує, що позивач категорично не згоден з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи такі висновки втручанням суду у право позивача розпоряджатися своїми правами на предмет спору на власний розсуд, незаконним та таким, що входить в протиріччя із принципом диспозитивності цивільного судочинства, що також є підставою для скасування судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач, ПОГ Криворізьке УВП УТОС, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2020 року без змін, у зв`язку з його законністю та обгрунтованістю.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку позивача ОСОБА_1 , який був відсутнім лише на останньому судовому засіданні, брав участь у допиті більшості свідків, його представника ОСОБА_15 , які, кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, просили скаргу задовольнити з викладених у ній підстав, представника відповідача ОСОБА_16 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача з викладених у відзиві підстав, просила оскаржуване судове рішення залишити без змін, вислухавши свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що з 17.10.1989 по 31.08.2015 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з підприємством об`єднання громадян Криворізького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, працюючи на посаді начальника механічної дільниці, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 6-7).
Позивач зазначає, що 27.10.2014 приблизно о 14.00 год, він, перебуваючи на покрівлі складу збереження товарно-матеріальних цінностей, при підході для підйому чергового листа шиферу на покрівлю, послизнувся і впав з покрівлі на землю лівим боком, внаслідок чого отримав травму. 
28.10.2014 був виданий листок непрацездатності з діагнозом «закритий підтаранний вивих лівої ступні. Шифр згідно з МКБ-10-S93.3». Відповідно до наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 «Про затвердження Класифікатору розподілу травм за ступенем тяжкості» травма відноситься до категорії тяжких. 
24.11.2014 позивач подав до профспілкової організації підприємства заяву, в якій вказав, що травма ним отримана по дорозі з роботи додому та не пов`язана з трудовою діяльністю (а.с. 20).
12.09.2016 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Криворізької місцевої прокуратури №3, яку перенаправлено до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та на виконання припису Держпраці від 20.10.2016 №6-1.1 було утворено комісію. 
За результатами розслідування нещасного випадку складено Акт за формою Н-5, затверджений в.о. директора ПОГ Криворізького УВП УТОС 15.12.2016 (а.с. 8-14), згідно з висновком якого вбачається, що нещасний випадок з ОСОБА_1 визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом.
Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, надав до суду безліч медичних довідок, зокрема: довідку КЗ «Криворізька міська лікарня №1 ДОР» від 18.11.2016 № 2043 (а.с. 15), зміст якої вказує, що ОСОБА_1 звертався до приймального відділення 27.10.2014 о 15.20 год з приводу травми; довідку КЗ «Криворізька міська лікарня №1 ДОР» від 21.10.2016 №21.10 (а.с. 16), в якій зазначено, що ОСОБА_1 27.10.2014 звертався до приймального відділення закладу та після огляду лікаря-травматолога йому був встановлений діагноз: закритий під таранний вивих лівої ступні. Шифр згідно з МКБ-10 – S 93.3. Згідно з наказом МОЗ України №370 від 04.07.2007 «Про затвердження Класифікатора поділу травм за ступенем тяжкості» травма відноситься до важких; довідку КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР» від 15.11.2016 №1462 (а.с. 17) зі змісту якої вбачається, що згідно з записами в амбулаторній карті ОСОБА_1 вперше звернувся за медичною допомогою з приводу травми, що відбулася 27.10.2014, до приймального відділення КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР» 27.10.2014 о 16.40 год. У довідці, виданої КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР» не було вказано обставини та час травмування. Наступного дня 28.10.2014 ОСОБА_1 був оглянутий у травматологічному кабінеті об 11.40 год. Під час огляду, зі слів ОСОБА_1 було зафіксовано, що травма відбулася 27.10.2014 по дорозі з роботи о 16.30 год; довідку КЗ «Криворізька міська лікарня №1 ДОР» від 19.11.2018 № 1883 (а.с. 31) з якою вбачається, що рентгенологічне обстеження з приводу травми ОСОБА_1 було проведено 27.10.2014; довідку КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР» від 26.10.2016 № 1371 (а.с. 38) в якій зазначено, що травма, отримана ОСОБА_1 27.10.2014 о 16.00 год за своїм видом є побутовою, за класифікацією – важка.
Як вбачається зі змісту припису №1/6.5 Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 29.01.2019, 28.12.2018 (а.с. 93-95) ОСОБА_1 у зв`язку з незгодою з висновками про обставини та причини настання нещасного випадку звернувся зі скаргою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
З акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 27.10.2014 о 14.00 год. від 26.04.2019 (а.с.117-125) встановлено, що в результаті проведення з 30.01.2019 по 26.04.2019 повторного розслідування нещасного випадку комісія прийшла до висновку, що через розбіжності, виявлені в документах та пояснення опитаних, неможливо встановити місце і час нещасного випадку, тому нещасний випадок з начальником механічної дільниці ОСОБА_1 визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом та не підпадає під дію п. 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві.
Крім того, в матеріалах справи міститься висновок спеціаліста судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Криворізького міжрайонного відділу за №2223 від 29.11.2016 (а.с. 18-19), згідно з яким встановлено, що виявлене у ОСОБА_1 ушкодження у вигляді подтараного вивиху лівої стопи за характером відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодженню, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби. Механізм утворення даного вивиху стопи – дія сили, що направлена з зовні у внутрішню поверхню лівої стопи відносно продольної вісі кінцівки, що можливо при падінні з висоти, що перевищує власний зріст обстежуваного, на зовнішній край стопи, а також не виключена вірогідність при механізмі дорожньо-транспортної пригоди (водію автомобілю, пасажиру заднього сидіння).
Вказаний висновок спеціаліста вказує на можливість отримання травми при падінні з висоти, що перевищує власний зріст обстежуваного, разом з цим, не виключається вірогідність отримання травми при механізмі дорожньо-транспортної пригоди, а тому, суд не може вважати висновок таким, що носить важливу доказову базу тих обставин, на які посилається позивач у своєму позові.
Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, дослідивши надані позивачем медичні довідки, виходив з того, що ОСОБА_1 травмувався 27.10.2014, у зв`язку з чим звертався до медичних закладів за допомогою, між тим, травму класифіковано як важку та за своїм видом є побутовою, що спростовує позицію позивача, який наполягає на тому, що його травмування відбулося на виробництві.
Окрім того, суд дослідивши Акт повторного (додаткового) спеціального розслідування обставин і причин настання нещасного випадку від 26.04.2019, яким також встановлено, що нещасний випадок з начальником механічної дільниці ОСОБА_1  визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом та не підпадає під дію п.15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, який позивачем ні до відповідного органу Держпраці, ні у судовому порядку оскаржено не було, щодо його неправомірності чи необґрунтованості, виходив з того, що заявлені  у позові вимоги є невірно обраним способом захисту та є підставою для відмови у задоволенні позову.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , однак не може погодитись із висновком суду в частині підстав для відмови у задоволенні позові - невірно обраним позивачем спосібі захисту.
За змістом статей 3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. 
Статтею 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Отже, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Частиною 2 ст.16 ЦК України закріплено перелік способів здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим, зазначений в статті перелік способів захисту не є вичерпним.
Відповідно до абз.2 п.10 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття «спосіб захисту цивільних прав та інтересів». За їх призначенням вони можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав (майнових, особистих немайнових) та інтересів, що приводяться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, порушення прав, свобод чи інтересів особи повинне бути, реальним, дійсним та існувати безпосередньо на момент її звернення до суду. 
Як встановлено законом, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Відповідно достатті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до п.59 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 № 1232,  у разі незгоди роботодавця, потерпілого або члена його сім`ї чи особи, яка представляє його інтереси, із змістом затвердженого акта форми Н-5, форми Н-1 (або форми НПВ) рішення спеціальної комісії може бути оскаржено у судовому порядку.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання таким, що пов`язаний з виробництвом нещасного випадку, що стався 27 жовтня 2014 року на території Підприємства об`єднання громадян Криворізького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих та спричинення ушкодження здоров`я, фактично зводяться до незгоди позивача з рішенням комісії з розслідування нещасного випадку, яке міститься в затвердженому акті за формою Н-5, складеному за наслідками повторного розслідування нещасного випадку, що трапився з потерпілим у жовтні 2014 року, та зобов`язання роботодавця скласти акт за формоюН-1, і такі вимоги підлягають розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.
Відповідно достатті 22 Закону України «Про охорону праці», пункту 10 Порядку, роботодавець повинен організувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов`язаний негайно своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку. Зазначена комісія зобов`язана з`ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов`язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування за відповідною формою.
У разі незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, зі змістом акта за формою Н-5 або формою НПВ чи незгоди з висновком розслідування про обставини та причини нещасного випадку рішення комісії може бути оскаржено до суду.
Судом встановлено, що з 17.10.1989 по 31.08.2015 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з підприємством об`єднання громадян Криворізького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, працюючи на посаді начальника механічної дільниці. 
Зі слів позивача 27.10.2014 приблизно о 14.00 год, він, перебуваючи на покрівлі складу збереження товарно-матеріальних цінностей, при підході для підйому чергового листа шиферу на покрівлю, послизнувся і впав з покрівлі на землю лівим боком, внаслідок чого отримав травму. 
28.10.2014 був виданий листок непрацездатності з діагнозом «закритий підтаранний вивих лівої ступні. Шифр згідно з МКБ-10-S93.3». Відповідно до наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 «Про затвердження Класифікатору розподілу травм за ступенем тяжкості» травма відноситься до категорії тяжких. 
24.11.2014 позивач подав до профспілкової організації підприємства заяву, в якій вказав, що травма ним отримана по дорозі з роботи додому та не пов`язана з трудовою діяльністю (а.с. 20).
12.09.2016 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Криворізької місцевої прокуратури №3, яку було перенаправлено до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. 
20.10.2016 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області були розглянуті матеріали щодо нещасного випадку, який 27 жовтня 2014 року о 14.00 годин стався із ОСОБА_1 на підприємстві об`єднання громадян Криворізького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, підприємсту було запропоновано провести розслідування нещасного випадку, визнати чи не визнати нещасний випадок таким, що пов`язаний із виробництвом, скласти акт за формою Н-5 (у разі визнання його таким, що повяізаний із виробництвом), затвердити (переглянути) акт за формою Н-1, встановити причину нещасного випадку, осіб дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку, розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам, про, що складено Припис №6-1.1 (а.с.51-52).
На виконання припису Держпраці від 20.10.2016 №6-1.1 на підприємстві об`єднання громадян Криворізького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих було утворено комісію з розслідування нещасного випадку (надалі Комісія) у складі: голови ОСОБА_7 –інженера з охорони праці, членів комісії: ОСОБА_18 – страхового експерта з охорони праці виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, ОСОБА_19 – заступника директора по виробництву, ОСОБА_10 – голови профспілки ПОГ Криворізького УВП УТОС, ОСОБА_16 – юрисконсульта підприємства.
Під час проведення розслідування нещасного випадку, що стався із ОСОБА_1 комісією досліджувались письмові пояснення ОСОБА_1 , надані ним медичні довідки, висновок експертизи, письмові пояснення працівників, зокрема: ОСОБА_6 (головний інженер), ОСОБА_8 (водій т/з КАВЗ), ОСОБА_7 (інженер з охорони праці), ОСОБА_20 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (колишній працівник підприємства) і на підставі досліджених доказів, Комісія дійшла висновку, що обставини нещасного випадку з ОСОБА_1 не підтверджуються, факт отримання травми не встановлено, нещасний випадок не підпадає під дію п.15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232. Комісія визнала нещасний випадок з ОСОБА_1 таким, що не пов`язаний із виробництвом. ,
За результатами розслідування нещасного випадку складено Акт за формою Н-5, затверджений в.о. директора ПОГ Криворізького УВП УТОС 15.12.2016 (а.с. 8-14).
В апеляційній скарзі, позивач вказував на те, що його клопотання про виклик свідків, а саме осіб, які особисто були присутні у місті виникнення травми: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 було проігноровано судом, оскільки суд відмовив йому у виклику і допиті цих свідків, у зв`язку з чим звузив позивачу можливість доказування у справі та допустив неповноту дослідження обставин справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
Під час апеляційного розгляду справи для встановлення обставин, що мають значення для справи були допитані свідки:ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_21 допитати не вдалось, оскільки він має дуже поганий зір, шрифтом ОСОБА_22 не володіє, у зв`язку з чим не зміг підписати присягу свідка.
Так, свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона на підприємстві відповідача працює начальником ромонтно-будівельної дільниці. У жовтні 2014 року була організована бригада з ремонтних робіт кровлі, яка знаходились під її керуванням, позивач ОСОБА_1 до бригади не входив до кровельних робіт не залучався.
Свідок ОСОБА_6 , який у 2014 році був головним інженером на підприємстві відповідача, суду пояснив, що у 2014 році від інженера з охорони праці ОСОБА_7 від довідався, що ОСОБА_1 травмувся під час повернення з роботи додому. В пояснювальній ОСОБА_1 , також писав, що травмувся при поверненні з роботи додому, однак після звільнення почав вказувати, що травму отримав на робочому місці. Зазначив, що він не доручав позивачу брати участь у проведенні кровельних робіт.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що у 2014 році виконувала роботу інженера з охорони праці, зазначила, що позивач дзвонив їй по телефону та повідомив, що при слідуванні додому травмувався, писав пояснювальну, в якій також зазначав, що отримана ним травма- побутова. До ремонтних робіт з перекриття криші були задіяні працівники ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 , ОСОБА_1 до цих робіт залучено не було.
Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що при проведенні покрівельних робіт у 2014 році, позивач ОСОБА_1 не травмувався, він під час цих робіт декілька разів підходив з уровнем та міряв стіни, чув, що ОСОБА_1 травмувався на зупинці.
Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що у 2014 році, він, ОСОБА_12 , ОСОБА_23 і ще один чоловік, але не ОСОБА_1 працювали на перекритті покрівлі, ОСОБА_1 на покрівлю не підіймався.
Свідок ОСОБА_5 , колегії суддів пояснив, що восени 2014 току він працював на підприємстві відповідача токарем, клали шифер на приміщення, він стояв на крильці, йому із землі подавали шифер, він подав його на дах, на даху був позивач, який підійшов поближче до краю даху щоб взяти шифер, оступився і упав вниз. Це було десь в період часу 14.00-16.00 годин. Після отримання ОСОБА_1 травми роботи була припинена, ОСОБА_24 , прізвище не пам`ятає був підсобним, працював на стінах, були ще інші люди, конкретно не пам`ятає, як і не пам`ятає, яка саме нога була вигнута у позивача. Памятає, що під`їхав автобус, ОСОБА_1 переодягли і на автобусі він поїхав з ним до лікарні, на бесіді із лікарем не були, що за діагноз не пам`ятає, тиску ніхто не чинив.
Усі свідки, окрім свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не підтвердили доводи позивача викладені у позові і в апеляційній скарзі про те, що у жовтні 2014 року ОСОБА_1 залучався до ремонтних робіт з перекриття покрівлі допоміжного приміщення будівельної дільниці над приміщенням координатно-розточного верстата, що при виконанні цих робіт мав місце нещасний випадок, внаслідок, якого позивач отримав травму ноги, покази цих свідків вказують на те, що травму ноги позивач отримав поза межами виробництва і не в робочий час.
Колегія суддів критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_5 , оскільки вони суперечать показанням інших допитаних в судовому засіданні свідків, письмовим матеріалам справи, зокрема пояснювальним запискам, протоколам опитування цих та інших свідків, які були допитаі Комісією під час проведення розслідування нещасного випадку на підставі припису Держпраці від 20.10.2016 №6-1.1 (а.с-66-77).
Судом досліджувались медичні довідки, надані позивачем на підтвердженя позовних вимог:довідка КЗ «Криворізька міська лікарня №1 ДОР» від 18.11.2016 № 2043, з якої вбачається, що  ОСОБА_1  звертався до приймального відділення 27.10.2014 о 15.20 год з приводу травми (а.с. 15); довідка КЗ «Криворізька міська лікарня №1 ДОР» від 21.10.2016 №21.10, де зазначено що ОСОБА_1 27.10.2014 звертався до приймального відділення закладу та після огляду лікаря-травматолога йому був встановлений діагноз: закритий під таранний вивих лівої ступні. Шифр згідно з МКБ-10 – S 93.3. Згідно з наказом МОЗ України №370 від 04.07.2007 «Про затвердження Класифікатора поділу травм за ступенем тяжкості» травма відноситься до важких (а.с. 16);
довідка КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР» від 15.11.2016 №1462 зі змісту якої вбачається, що згідно з записами в амбулаторній карті ОСОБА_1  вперше звернувся за медичною допомогою з приводу травми, що відбулася 27.10.2014, до приймального відділення КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР» 27.10.2014 о 16.40 год. У довідці, виданої КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР» не було вказано обставини та час травмування. Наступного дня 28.10.2014  ОСОБА_1  був оглянутий у травматологічному кабінеті об 11.40 год. Під час огляду, зі слів  ОСОБА_1  було зафіксовано, що травма відбулася 27.10.2014 по дорозі з роботи о 16.30 год (а.с.17);  довідка КЗ «Криворізька міська лікарня №1 ДОР» від 19.11.2018 № 1883 з якої вбачається, що рентгенологічне обстеження з приводу травми ОСОБА_1 було проведено 27.10.2014 (а.с. 31); довідка КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР» від 26.10.2016 № 1371 в якій зазначено, що травма, отримана ОСОБА_1 27.10.2014 о 16.00 год за своїм видом є побутовою, за класифікацією – важка (а.с. 38).
Надані позивачем медичні довідки підтверджують факт отримання позивачем фізичної травми, але ніяким чином не підтверджують факт отримання травми на виробництві. 
Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази надані сторонами, дійшла висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 , не є таким, що пов`язаний із виробництвом, оскільки наданими позивачем медичними довідками, травму класифіковано як побутову, поясненнями свідків спростовуються доводи про травмування на підприємстві, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає правильним.
Однак, колегія суддів не може погодитись із висновком суду в частині мотивів відмови у задоволенні позову з підстав невірно обраного позивачем способу захисту і вважає, що у цій частині рішення суду підлягає зміні, з виключенням підстави для відмови в задоволенні позову – невірно обраний спосіб захисту.
з мотивів недоведеності позивачем, заявлених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2020 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення одну з підстав відмови в задоволенні позову-невірно обраний позивачем спосіб захисту.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 27 січня 2021 року.

Головуючий:
Судді: