ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 р.	Справа № 520/11831/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
представник позивача Бакшеєва А.В.
представник відповідача Лук`янцев С.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків по справі № 520/11831/2020
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління ДПС у Харківській області                 
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просила суд:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 26.11.2019 р. №0001123305 та податкову вимогу №126-57 від 13.01.2020 р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції, позивачем  подано апеляційну скаргу, в якій вона просить  скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позов. 
В  обґрунтування    вимог    апеляційної     скарги   зазначила, що  оскільки їй було анульовано (прощено) основну заборгованість по кредиту, при визначенні об`єкту оподаткування слід виходити з прощеної суми 27 200,00 доларів США, визначеної за офіційним курсом НБУ станом на 01 січня 2014 року. Отже, відповідачем при визначенні грошового зобов`язання з ПДФО та військового збору з суми прощеного боргу було завищено податкове зобов`язання. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. 
Представник відповідача, наполягаючи на законності  та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване  рішення без змін.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 17.09.2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" було укладено кредитний договір №2439/715237.
Як вбачається із змісту договору про внесення змін та доповнень № 1 від 11.07.2017 року, незважаючи на всі інші умови кредитного договору, сторони домовились, що враховуючи погашення позичальником заборгованості за кредитним договором у розмірі не менше ніж 20% від суми заборгованості по кредиту, що становить 6800,00 доларів США 00 центів., банк у відповідності до ст. 605 Цивільного кодексу України припиняє зобов`язання позичальника щодо погашення кредиту у розмірі 80% від суми заборгованості по кредиту, що становить 27200,00 доларів США шляхом прощення боргу позичальнику. З цього моменту кредитний договір вважається припиненим і сторони не будуть вважати себе пов`язаними будь-якими зобов`язаннями. 
Повідомленням № 1 від 11.07.2017 року позивача було додатково повідомлено про обов`язок включити дохід у вигляді прощеного (анульованого) боргу  до податкової декларації та сплатити податки та збори з такого доходу в порядку та у розмірах, передбачених чинним законодавством. 
Листом №32131/10/20-40-13-05-16 від 02.07.2019 року посадові особи контролюючого органу направили запит Голові Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк", в якому просили надати інформацію щодо розрахунку прощеного боргу ОСОБА_1 ; чи мала ОСОБА_1 суму основного боргу за кредитом перед банком; яка сума основного боргу була анульована банком; еквівалент анульованої (прощеної) у доларах США суми основного боргу у гривнях на дату зміни валюти; різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом.
На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 , п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, наказу № 5067 від 27.08.2019 року в період з 25.09.2019 року по 01.10.2019 року контролюючим органом була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача.
За результатами перевірки посадовими особами Головного управління Державної податкової служби у Харківській області було складено акт №340/20-40-33-05-07/ НОМЕР_1 від 11.10.2019 року "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року".
У висновках акту №340/20-40-33-05-07/ НОМЕР_1 від 11.10.2019 року зазначено, що ОСОБА_1 порушено чинне податкове законодавство, а саме:
- неподання (несвоєчасне) подання податкових декларацій за період, що справляється, в тому числі по податкових (звітних) періодах: пп. п. 49.1, п. 49.2, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 , пп. 176.1 "в",  п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України несвоєчасно подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік;
- пп. 168.1.3 п. 168 ст. 168 пп. "д", пп. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України у результаті чого визначеного суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності за період, що перевірявся на суму 127 172, 44 грн., в тому числі по звітних податкових періодах: 2017 р. – 127 172, 44 грн.; а саме: п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, військовий збір у сумі 10597,70 грн.
На підставі висновків, викладених в акті №340/20-40-33-05-07/ НОМЕР_1 від 11.10.2019 року посадовими особами контролюючого органу було складено:
- податкове повідомлення-рішення № 0001123305 від 26.11.2019 року, форма "ПС",  з податку на доходи фізичних осіб, сплачених за результатами річного декларування, яким позивачу було нараховано суму штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення №0001113305 від 26.11.2019 року, форма "Р", з податку на доходи фізичних осіб, сплачених за результатами річного декларування, яким позивачу збільшена сума грошового зобов`язання  127 172, 44 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 31 793, 11 грн.;
- податкове повідомлення-рішення №0001133305 від 26.11.2019 року, форма "Р",  з військового збору, яким позивачу збільшена сума грошового зобов`язання  10 597, 70 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 2 649, 43 грн. 
Окрім того, посадовими особами контролюючого органу була складена податкова вимога №126-57 від 13.01.2020 року, форма "Ф", якою позивачу була нарахована сума податкового боргу у розмірі 213 441, 95, з них – за основним платежем: 137 770,14 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 34 612, 54 грн., сума пені складає – 41059, 27 грн.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення № 0001123305 від 26.11.2019 року та податкову вимогу №126-57 від 13.01.2020 року протиправними, позивач звернулася до Харківського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не було виконано покладені на нього податкові зобов`язання, а саме не задекларовано та не сплачено ані ПДФО з отриманої суми доходу, ані військовий збір, що є правовою підставою для притягнення його до відповідальності у вигляді накладення штрафних (фінансових) санкцій за п.      123.1   ст.  123 ПК України та нарахування податковим органом належної до сплати суми податку та військового збору, що в даному випадку відповідає оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням і доданим до них розрахункам та прийняття в подальшому податкової вимоги. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені  Податковим кодексом України.
Згідно з п.п.  164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених  статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24.12.2015 № 909-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016, пункт 165.1 статті 165 ПК України було доповнено підпунктом 165.1.59, згідно з яким до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).
Пунктом   4.5 статті 4  Податкового кодексу України визначено, що при встановленні або розширенні існуючих податкових пільг такі пільги застосовуються з наступного бюджетного року.
Згідно з п.167.1 ст.167 ПК України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).
Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.
Пунктом 161 підрозділу 10 Розділу  XX  Перехідних положень ПК України  визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом  162.1  статті  162  цього Кодексу  (підпункт 1.1 пункт 161 підрозділу 10 Кодексу), тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10  розділу XX ПК України, ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти (у випадку їх нарахування), які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється тільки основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення податковим органом безпідставно не застосовано пункт 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України, яким передбачено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 01 січня 2014 року.
Колегія суддів вважає такі доводи необгрунтованими, з огляду на наступне.
Аналіз наведної норми Податкового кодексу України свідчить про те, що прощена (анульована) кредитором сума (розмір якої дорівнює різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року) не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за наявності всіх обов`язкових умов: 1) фінансовий кредит в іноземній валюті не був погашений станом на 01 січня 2014 року; 2) операція з прощення (анулювання кредиту) здійснена після 01 січня 2015 року; 3) відбулась зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню.
Враховуючи, що між позивачем та кредитором не укладалось жодних угод про зміну валюти зобов`язання за кредитним договором, вказана норма не може поширювати свою дію на правовідносини у даній справі. При цьому, ОСОБА_1 , як позичальника, повідомлено про прощення (анулювання) саме основної суми боргу, а не різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
При цьому, за змістом наведених положень, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.
При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.
Крім того, кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.
Матеріалами справи підтверджено, що фізична особа-платник податку ОСОБА_1 у 2017 році отримала  дохід за ознакою "126" – дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми фінансової допомоги, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства відповідно до пп. 164.2.17 "д" п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, яку відображено Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк", у податковому розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми, отриманого з них податку за формою 1-ДФ.
Таким чином, позивачем було занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік та не сплачено за ставками, визначеними п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не було виконано покладені на неї податкові зобов`язання, а саме не задекларовано та не сплачено ані ПДФО з отриманої суми доходу, ані військовий збір, що є правовою підставою для притягнення її до відповідальності у вигляді накладення штрафних (фінансових) санкцій за п. 123.1  ст.123 ПК України  та нарахування податковим органом належної до сплати суми податку та військового збору, що в даному випадку відповідає оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням і доданим до них розрахункам та прийняття в подальшому податкової вимоги.
Доводи скаржника про те, що прощена їй Банком сума кредитного боргу не підлягає включенню до оподатковуваного доходу на підставі пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Як встановлено вище, оскаржуване у даній справі рішення прийняте відповідачем на підставі відповідної інформації наданої установою банку. Вказана інформація під час розгляду даної справи спростована не була, доказів про її фальсифікацію не виявлено, а позивачем не доведено.
Суд наголошує, що сторонами не заперечується, що повідомленням № 1 від 11.07.2017 року позивача було додатково повідомлено про обов`язок включити дохід у вигляді прощеного (анульованого) боргу до податкової декларації та сплатити податки та збори з такого доходу а порядку та у розмірах, передбачених чинним законодавством (а.с. 14). 
Відповідно до приписів ст. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем всупереч приписам чинного податкового законодавства не було сплачено суму з податку на доходи фізичних осіб, військовий збір, а також не подано декларацію за 2017 рік, яка б відображала отримання доходу у розмірі 706 513,56 грн.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 26.11.2019 р. №0001123305, діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством.
Відповідно до приписів ст. 59.1 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Судова колегія зазначає, що позивачем ані в досудовому порядку, ані в судовому порядку не оскаржувалися податкові повідомлення-рішення №0001113305 від 26.11.2019 року, форма "Р" та №0001133305 від 26.11.2019 року, форма "Р". 
Отже, сума грошового зобов`язанням за податковими повідомленнями рішеннями №0001113305 від 26.11.2019 року, форма "Р" та №0001133305 від 26.11.2019 року, форма "Р" є узгодженою, а тому у контролюючого органу були законні підстави для складання та надсилання позивачу податкової вимоги №126-57 від 13.01.2020 р.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 року по справі  №520/11831/2020 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 по справі                          № 520/11831/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	Я.М. Макаренко    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  18.03.2021 року