П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/130/20                                 Головуючий у 1-й інстанції:  Чернова Ганна Валеріївна 
                                  Суддя-доповідач:  Мацький Є.М. 

04 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Залімського І. Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Житомирській області  на  рішення   Житомирського окружного адміністративного суду  від  17 грудня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про  визнання незаконним та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ ГУ ДФС у Житомирській області (правонаступником якого є ГУ ДПС в Житомирській області) № 1480 від 09.08.2019 "Про проведення документальної невиїзної перевірки громадянки ОСОБА_1 "

2. В обгрунтування позову зазначила, що оспорюваний наказ не містить чітких підстав для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки, та складання акта перевірки за результатом її проведення. Крім того в порушення вимог статті 78 Податкового кодексу, відповідач не звертався до позивача із запитом про надання будь-яких пояснень перед прийняттям оскаржуваного наказу, що є обов`язковою умовою при прийнятті рішення про проведення документальної невиїзної перевірки. Наведені обставини, на думку позивача, є підставою для скасування спірного наказу, тому звернулася до суду з вказаним позовом.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

3.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Житомирській області  № 1480 від 09.08.2019 "Про проведення документальної невиїзної перевірки громадянки ОСОБА_1 "

3.2. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Апелянт Головне управління ДПС у Житомирській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

5. Апелянт вказує, що зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що перевірка позивача проведена з питань державної митної справи з відповідним посиланням на норми Митного кодексу України, тоді як доводи позовної заяви позивача стосуються нормативних вимог щодо проведення податкових перевірок.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6.  Судом встановлено, що на підставі положень п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України відповідачем прийнято наказ № 1480 від 09.08.2019 про проведення документальної невиїзної перевірки громадянки ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні транспортного засобу, митне оформлення якого завершене, за митною декларацією від 11.12.2017 №UА101050/2017/0009596.

7. Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

8. Позивач вважає, що предметом цього адміністративного позову є визнання незаконним та, відповідно, скасування Наказу ГУ ДФС у Житомирській області № 1480 від 09.08.2019 «Про проведення документальної невиїзної перевірки громадянки ОСОБА_1 », у зв`язку з істотним порушенням норм права при його винесенні. 

9. Апелянт зазначає, що наказ №1480 про проведення документальної невиїзної перевірки винесений з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

18. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (ч. 2 ст. 1 Митного кодексу України).

20. Згідно з п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

21. Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України (п. 41.3 ст. 41 Податкового кодексу України).

22. Відповідно до ч. 7 ст. 336  Митного кодексу  України митний контроль здійснюється посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

23. В розумінні положень ст. 345  Митного кодексу  України документальна перевірка це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

24. Предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств (п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України).

25. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності-резидентів України.

26. Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ   

27. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того , що податковим органом винесено наказ №1480 з порушенням норм Митного Кодексу України, а саме не зазначено підстав для проведення документальної невиїзної перевірки передбачених п. 2 ч.2 ст.351 Митного Кодексу України.

28. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

29. Частиною 1 статті 351 МК України, визначено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України підприємств.

30. Відповідно до ч.2 ст.351 МК України, документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

31. Методичними рекомендаціями щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, затвердженими наказом ДФС від 12.12.2016 №856, зокрема підпунктом 2.4.1 зазначеного встановлено, що рішення про проведення документальної перевірки відповідно до частини першої статті 346, частини третьої статті 351 МК України оформлюється наказом:

1) ДФС - для проведення документальних перевірок платників податків посадовими особами відповідного структурного підрозділу ДФС із залученням (або без залучення) посадових осіб територіальних органів ДФС (у тому числі митниць ДФС), ОВПП, експертів СЛЕД ДФС;

2) ГУ ДФС в областях, м. Києві - для проведення документальних перевірок платників податків із залученням посадових осіб відповідного територіального органу ДФС, інших територіальних органів ДФС (у тому числі митниць ДФС), експертів СЛЕД ДФС, посадових осіб відповідного структурного підрозділу ДФС;

3) ОВПП - для проведення документальних перевірок платників податків із залученням посадових осіб ОВПП (його відокремлених підрозділів), посадових осіб інших територіальних органів ДФС (у тому числі митниць ДФС), експертів СЛЕД ДФС, посадових осіб відповідного структурного підрозділу ДФС.

32. У свою чергу, підпункт 2.4.2 пункту 2.4 наказу ДФС №856 встановлює, що у наказі про проведення документальної перевірки зазначається: номер, дата наказу, найменування органу ДФС, який буде здійснювати (очолювати) перевірку, основні реквізити та місцезнаходження платника податків, перевірка якого проводиться, мета, вид перевірки, підстави для проведення перевірки, дати початку та закінчення перевірки, період, за який проводитиметься перевірка тощо.

33. Під поняттям підстави проведення перевірки мається на увазі обставини, за настання яких відповідач має право на таке проведення перевірки.

34. Судом встановлено, що оскаржуваний наказ № 1480 від 09.08.2019 про проведення перевірки громадянки ОСОБА_1 прийнятий з підстав, передбачених у п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України. Про проведення перевірки позивача повідомлено шляхом надсилання наказу та письмового повідомлення за № 293/06-30-13-04 від 09.08.2019 із зазначенням підстав перевірки, дати її проведення. Таке повідомлення разом з копією вищезазначеного наказу отримано позивачем до початку проведення перевірки, що свідчить про виконання відповідачем вимог ч. 4 ст. 351 Митного кодексу України.

35. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню приписи ст. 78 ПК України, оскільки ці норми регламентують порядок проведення перевірок платників податків з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, передбачених Податковим кодексом України. У даному випадку предметом перевірки, призначеної щодо позивача, є дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, в тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Така перевірка є однією з форм митного контролю, а відтак порядок її проведення визначається нормами Митного кодексу України, зокрема статтями 351, 352, 353, 354 цього Кодексу.

36. Разом з тим, перевірка позивача була призначена саме з підстав, передбачених у п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України.

37. Тобто, обов`язковою вимогою для проведення документальної невиїзної перевірки за п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

38. В протоколі про порушення митних правил 0266/10100/19 від 05 вересня 2019 року та в постанові від 11 листопада 2019 року зазначено ряд документів, що надійшли від митних органів Королівства Ніделарланди, а саме : копії рахунку-фактури від 30.11.2017 №12017347, деталей щодо фінансової операції від 29.11.2017 №0199387733300C3D, додатку до сертифікату перевірки транспортного засобу від 27.08.2014 №13Е035, ідентифікаційного звіту від 27.08.2014, транспортної декларації від 30.11.2017, експертної митної декларації від 30.11.2017 №17NLJAMHHNAPCWWD58, протоколу №PL2000-2019048066-2.

39. Саме на основі вказаних документів контролюючим органом прийнято рішення про проведення документальної невиїзної перевірки позивача.

40. Таким чином, оскаржуваний наказ №1480 від 09.08.2019 про проведення перевірки громадянки ОСОБА_1 винесений з дотриманням норм чинного законодавства.

41. Наявність підстав проведення перевірки передбачених п.2 ч.2 ст. 351 Митного кодексу України підтверджено матеріалами справи.

42. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

43. Згідно зі  ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України   суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

44. Відповідно до частин першої, другої, третьої   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

45. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

46. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

47. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

48. Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

49. Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень, звинувативши заявника у наклепі чи зловживанні посадовим становищем. Рішення у справі “Ляшко проти України” (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п. 47.

50. Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах “Лобо Мачадо проти Португалії” (Lobo Machado v. Portugal) і “Фермьойлєн проти Бєльгії” (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., Reports of Judgments and Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі “Нідерост-Губер проти Швейцарії” (Nidero?stHuber v. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

51. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

52. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

53. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні  позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області задовольнити  повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.  
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Залімський І. Г.