УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/402/20 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г. 
Категорія 36 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Микитюк О.Ю., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Бірюченка Д.А.
з участю сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» 
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г.
у цивільній справі №295/402/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача на його користь 175043,91 грн., в тому числі: 137 517,68 грн. - відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 28.12.2012 року по 19.12.2019 року, 12 526,23 грн. - сума трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, 25.000,00 грн.- відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування поданого позову зазначав, що 22.05.2012 року між сторонами був укладений інвестиційний контракт №16-182/Г113. Позивач виконав свої зобов`язання за контрактом шляхом сплати 60 000,00 грн. відповідачу, що підтверджується довідкою від 14.07.2015 року. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 04.09.2019 року у справі 295/9350/18, яке набрало законної сили 11.10.2019 року, вказаний контракт розірвано у зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов цього Контракту, та стягнуто з відповідача 60,000,00 (шістдесят тисяч гривень) за невиконання умов контракту (непобудови та не передачі у власність паркінгу). Станом на день подачі позову - 13.01.2020 року зазначене рішення суду виконане. В ході розгляду Богунським районним судом м.Житомира справи №295/9350/18 було встановлено, що допущені компанією Київміськбуд порушення умов інвестиційного контракту №16-182/Г113 є істотними. На підставі наведеного позивач вважав, що у зв`язку з розірванням договору компанія Київміськбуд окрім повернення суми сплаченого внеску в інвестування об`єкту будівництва у розмірі 60000,00 грн., повинна також сплатити суму інфляційних втрат за весь час прострочення та три проценти річних.
Враховуючи, що компанія Київміськбуд зобов`язана була передати паркінг у строк не пізніше 28.10.2012 року, то на думку позивача, саме з цього строку почався строк прострочення виконання зобов`язання, а тому саме за цей строк повинні бути нараховані інфляційні втрати.
Згідно розрахунку, розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 28.10.2012 року по 12.2019 року (дата фактичного виконання рішення суду та завершення виконавчого провадження), складає 150043,23 грн., з них: 137 517,68 грн. - відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 28.12.2012 року по 19.12.2019 року, 12526,23 грн. - трьох відсотків річних від простроченої суми.
Вказана сума підлягає стягненню з відповідача через прострочення виконання ним зобов`язань за контрактом №16-182/Г113, істотними порушеннями умов цього контракту, які встановлені судовим рішенням і стали підставою для його розірвання в судовому порядку.
Також, позивач зазначав, що на ґрунті душевних страждань та хвилювань, які мали місце протягом всього часу ухилення відповідача від врегулювання спору, а також особливо під час судового розгляду справи № 295/9350/18, усвідомлюючи, що його обдурили, "Холдингова компанія "Київміськбуд" заволоділа його коштами, стан здоров`я погіршився, чим було завдано моральної шкоди, про що свідчать виписки з історії хвороби та лікування в лікарнях. Судова тяганина спричинила душевні переживання через дії відповідача - обман, шахрайські дії, маніпуляції, перекручування обставин та положень закону, зняття з себе відповідальності по невиконанню умов контракту і поверненню коштів у сумі 60000,00грн., намагання перекладення вини з компанії Київміськбуд на ТОВ ОРЦ «Мігорія Люкс». Такі дії відповідача спричинили значне погіршення стану його здоров`я, зумовили матеріальні витрати на лікування, що підтверджується виписками №№ 4417/420, і № 2430 лікарні та кардіологічного центру м.Ужгорода. Позивач вважає, що йому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 25000 грн., та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок компенсації моральної шкоди. 
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19  жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Холдінгова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 150 119 (сто п`ятдесят тисяч сто дев`ятнадцять грн.) 28 коп., в тому числі: 
- 137 588 (сто тридцять сім тисяч п`ятсот вісімдесят вісім грн.) 13 коп. - відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 28.12.2012 р. по 19.12.2019 року ;
- 12 513 (дванадцять тисяч п`ятсот тринадцять грн.) 15 коп. – сума трьох відсотків річних від простроченої боргу. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Холдінгова компанія «Київміськбуд» на користь держави 1536,80 грн. судового збору.
У поданій апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі-ПАТ «ХК «Київміськбуд») просить вказане рішення суду скасувати в частині стягнення нарахованих відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми в розмірі 150 119 грн. і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що судом першої інстанції невірно застосовано ч.2 ст.625 ЦК України (відповідальність за порушення грошового зобов`язання), оскільки з умов Інвестиційного контракту вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з організації проведення будівництва прибудованого паркінгу по проїзду І.Богуна, 5 в м.Житомирі, в межах яких компанія прийняла на себе зобов`язання збудувати і передати ОСОБА_1 паркомісце в прибудованому паркінгу. А у кредитора згідно ч.2 ст.625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Аналогічні висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 №922/3095/18, від 18.03.2020 №902/417/18.
Зі змісту ст.ст.509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 №758/1303/15-ц та від 16.05.2018 №686/21962/15-ц.
Проте, виходячи з аналізу умов Інвестиційного контракту №16-182/Г113 від 22.05.2012 та законодавства України, у відповідача не було грошових зобов`язань перед позивачем.
Вважає, що лише 11.10.2019 у Компанії виникло грошове зобов`язання перед позивачем у зв`язку з розірванням Інвестиційного контракту на підставі рішення Богунського районного суду м.Житомира у справі №295/9350/18, яке було виконане повністю відповідачем 18.12.2019р.
Підставою звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом є наявність порушеного права, у зв`язку з невиконанням компанією зобов`язання щодо передачі йому паркінгу у строк до 28.10.2012 року.
Проте, у даній справі позивачем не заявлена вимога про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат, у зв`язку з виконанням компанією грошового зобов`язання, встановленого рішенням Богунського районного суду м.Житомира у справі №295/9350/18, тобто ця обставина не є підставою даного позову та не підлягає дослідженню судом. А тому Богунським районним судом м.Житомира мало бути застосовано ч.4 ст.267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності).
За умовами інвестиційного контракту №16-182/Г113 від 22.05.2012 р. права позивача були порушені 28.10.2012 року, а тому строк позовної давності сплив 28.10.2015р. Тоді як, позивач звернувся з даним позовом 13.01.2020р., тобто після спливу строку позовної давності.
Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах №6-2469цс16 від 16.11.2016; №6-832цс15 від 28.09.2016; №6-2165цс15 від 14.09.2016;№6-152цс14 від 29.10.2014; №6-1503цс16 від 21.12.2016; №6-3029цс16 від 08.06.2016.
Крім того, розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем до суду складає 137 517,68 грн. разом із основною сумою заборгованості у розмірі 60 000,00 грн. Тобто, за розрахунком позивача, інфляційні втрати за весь час прострочення боргу (з 28.12.2012р. по 19.12.20190 р.) складають 76 211,55 грн.. За проведеним компанією розрахунком, розмір інфляційних втрат за весь час прострочення боргу (з 28.12.2012 р. по 19.12.2019 р.) складає 97 423,93 грн.
При цьому, судом першої інстанції вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 137 588, 13 грн. - відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 28.12.2012 р. по 19.12.2019 року ; 12 513, 15 грн. – сума трьох відсотків річних від простроченої боргу. Тобто, судом першої інстанції не було досліджено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних з 28.12.2012 по 19.12.2019 та не було надано йому оцінку, що призвело до не правильного вирішення спору.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 було укладено інвестиційний контракт №16-182/Г113 про інвестування у нежитлове будівництво.
Згідно з п.1.1. Контракту компанія Київміськбуд зобов`язалась своїми силами та засобами за рахунок коштів інвестора збудувати і передати паркомісце в прибудованому паркінгу по АДРЕСА_1 , а інвестор зобов`язався забезпечити відповідне фінансування об`єкту, та прийняти його у свою власність на умовах контракту.
Згідно п. 1.2. загальна сума інвестування в об`єкт складає 60000,00 грн., в тому числі ПДВ, яка визначається як вартість вищевказаного машиномісця.
Відповідно до п.2.1.3. ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» зобов`язалась після оплати інвестором об`єкту оформити інвестору свідоцтво про право власності на зазначений об`єкт протягом 90 днів з дня підписання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об`єкта. 
У пункті 5.1. Контракту сторони погодили, що термін його дії становить до 30.07.2012 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за контрактом. 
Як було передбачено умовами Контракту, ОСОБА_1 сплачено ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» 60000,00 грн., про що свідчить довідка ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 14.07.2015 року №Ф/РН/1910.
14.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», в якій вказав, що станом на 14.07.2012 року прибудинковий паркінг не добудований та не зданий в експлуатацію, чим відповідачем не виконано свої зобов`язання за Контрактом.
Із змісту листа ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 03.08.2017 року №02720/0/2-17 вбачається, що між ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ЗАТ «Міськрембуд» 08.06.2015 року була підписана Мирова угода, відповідно до умов якої завершення будівництва паркінга та введення його в експлуатацію зобов`язані виконати ЗАТ «Міськрембуд».
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира №295/9350/18 від 04.09.2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», третя особа "Мігорія Люкс" про розірвання інвестиційного контракту, відшкодування збитків та моральної шкоди задоволено частково. Ухвалено інвестиційний контракт №16-182/Г113, укладений 22.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Холдінгова компанія "Київміськбуд" та ОСОБА_1 , розірвати в зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов контракту; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Холдінгова компанія "Київміськбуд" на користь ОСОБА_1 60 000,00 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Зазначене рішення Богунського районного суду м.Житомира набрало законної сили 11.10.2019 року та виконано відповідачем у грудні цього ж року.
Вирішуючи спір, апеляційний суд виходить з наступного.
За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.
У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.
У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.
64. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови). 
Виходячи із суті укладеного сторонами договору сплачені позивачем 60000 грн. це сума інвестування в об`єкт будівництва – машиномісце в прибудованому паркінгу, тобто, плата за будівництво об`єкта нерухомості, яке має здійснити відповідач і передати позивачеві.
Вирішуючи питання про покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК, слід звернути увагу на таке.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3% річних від сплаченої позивачем оплати за будівництво є відповідальністю сторони договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку інвестування у відповідача виникло зобов`язання сплатити грошові кошти, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.
В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
В даному випадку у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, розмір якого підтверджується, зокрема, договором та не заперечується сторонами.
Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).
При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Не є таким винятком із загального правила випадок, коли інвестор має право вимагати повернення внесених ним коштів на будівництво.
З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.
У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
Разом з тим, визначаючи період, за який підлягає нарахування інфляційних втрат та 3% річних судом не враховано наступне.
Як вже зазначалося вище, відповідач зобов`язувався збудувати та передати позивачеві паркомісце у термін до 28 жовтня 2012 року. Тобто, з наступного дня позивачеві було достеменно відомо про порушення відповідачем умов інвестиційного контракту і саме з цього часу починається відлік перебігу строку позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
При цьому формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову особою, право якої порушене, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч. 1 ст. 261 ЦКУ містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.
Відповідно до ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ).
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що в цій справі позивач звернувся до суду 13 січня 2020 року, тобто, поза межами строку позовної давності.
Разом з тим, матеріали справи свідчать також про те, що у 2018 році мало місце звернення позивача до суду з позовом до ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» про розірвання інвестиційного контракту , відшкодування збитків та моральної шкоди.
Вказане звернення до суду апеляційним судом визнається як переривання перебігу позовної давності відповідно до ч.2 ст.264 ЦК.
У рішенні суду в даній справі зазначена дата уточнень позову – 13 вересня 2018 року (а.с.7).
Із врахуванням положень ч.1 ст.13 ЦПК саме цією датою слід обмежити останні три роки, за які будуть обраховуватись інфляційні втрати та 3% річних. Тобто, спірний період буде становити з 13 вересня 2015 року по грудень 2019 року включно.
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення закону про позовну давність. Проте, суд першої інстанції цього не врахував.
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індекс Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»).у споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»).
Обрахована за вказаний період величина інфляційних втрат простроченої заборгованості буде становити 85620 грн. (60000 х 142,7%(загальний індекс інфляції за вказаний період):100).
Розмір 3% річних за вказаний період буде становити 7650 грн.
Отже, загальний розмір стягнення і врахуванням строку позовної давності буде становити 93270 грн.
За наведених обставин та відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.376 ЦПК рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення – про часткове задоволення позову.
Крім того, із врахуванням положень ст.141 ЦПК пропорційно розміру задоволених вимог (53%) підлягають відшкодуванню понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції та за подання апеляційної скарги.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то такі витрати слід відшкодувати за рахунок держави в порядку, визначеному КМУ.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19 жовтня 2020 року скасувати в частині задоволених вимог про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Холдінгова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 93270 грн. інфляційних втрат і трьох процентів річних.
Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 2206,10 грн. понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 

Головуючий:                         Судді:

Повний текст постанови складений 12.02.2021 року.