ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року	Львів	Справа № 300/1668/20 пров. № А/857/13609/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Пліша М.А.
за участі секретаря судового засідання                  Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року (суддя – Кафарський В.В., м. Івано-Франківськ) у справі № 300/1668/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування фінансових санкцій,-

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у липні 2020 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, у якому просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №0002350506 від 27.03.2020 та рішення про застосування фінансових санкцій №0002360506 від 27.03.2020.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що магазин, в якому вона здійснює підприємницьку діяльність, здійснює реалізацію алкогольних напоїв лише у тарі на виніс (одноразові пляшки коричневого кольору) та забороняє відвідувачам розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних напоїв у приміщенні закладу, в тому числі напоїв, придбаних у магазині на виніс, про що міститься відповідне інформаційне повідомлення у такому магазині. Так, як законодавством не заборонено розлив пива або інших алкогольних напоїв у закладах не громадського харчування, якщо такі напої продаються у тарі на виніс, тому порушення встановлене актом перевірки є безпідставним, а рішення про застосування фінансових санкцій № 0002360506 від 27.03.2020 - протиправним. Щодо інших порушень, то чинним законодавством не визначено порядку обліку товарних запасів на складах  або за місцем їх реалізації для фізичної особи-підприємця, тому застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій у подвійному розмірі вартості не облікованих товарних запасів є необґрунтованим. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що чинним законодавством не заборонено розлив пива або інших алкогольних напоїв у закладах не громадського харчування, якщо такі напої продаються на виніс. В ході проведення перевірки факт продажу ФОП ОСОБА_1 пива на розлив саме для споживання на місці не підтверджено. При цьому, в акті перевірки не вказано з яких саме підстав уповноважені особи відповідача дійшли висновку, що позивачем продаж алкогольних напоїв здійснювався для споживання покупцем на місці. З огляду на вказане, рішення про застосування фінансових санкцій №0002360506 від 27.03.2020 є протиправним та підлягає скасуванню. Також неправомірним є податкове повідомлення-рішення відповідача №0002350506 від 27.03.2020, оскільки чинним законодавством не встановлено порядку обліку товарних запасів на складах  або за місцем їх реалізації для фізичної особи-підприємця, у зв`язку з чим застосування до позивача штрафних санкцій у подвійному розмірі вартості не облікованих товарних запасів є безпідставним. 
Відповідач процесуальним правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1   відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 , як фізична особа-підприємець.   Свою підприємницьку діяльність ОСОБА_1   здійснює, зокрема, у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 .
Уповноваженими особами Головного Управління ДПС в Івано-Франківській області проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »   за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт (довідку) про результати фактичної перевірки №090064 від 12.03.2020 (реєстраційний номер 285/09/11/РРО/ НОМЕР_1 ).
Згідно з актом № 090064 від 12.03.2020 перевіркою встановлено порушення позивачем  пункту 1, пункту 2, пункту 12, пункту 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі – Закон №265/95-ВР); пункту 177.10 статті 177 ПК України; наказу Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 «Про затвердження форми книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення», а також статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 (далі – Закон №481/95-ВР).
В ході проведення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » уповноваженими особами відповідача встановлено такі порушення: проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО; невидача розрахункового документа встановленого зразка; незабезпечення відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеним в денному звіті РРО; порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані в установленому порядку, а саме: не відображено обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у книзі обліку доходів і витрат; продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці суб`єктом господарювання, що не має статусу громадського харчування, а саме: реалізовано 0,5 л пива на розлив для споживання на місці.
Акт перевірки №090064 від 12.03.2020 отримала та підписала без зауважень ОСОБА_2 , яка працює продавцем у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підприємницьку діяльність в якому здійснює ОСОБА_1 .
На підставі акта перевірки №090064 від 12.03.2020 Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області прийнято: податкове повідомлення-рішення №0002350506 від 27.03.2020, яким відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, пункту 1 статті 17, статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 21601,00 грн.; рішення про застосування фінансових санкцій №0002360506 від 27.03.2020, яким відповідно до частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до позивача застосовано фінансові санкції у виді штрафу в розмірі 6800,00 грн.
Не погоджуючись з вказаними податковим повідомленням-рішенням №0002350506 від 27.03.2020 та рішенням про застосування фінансових санкцій №0002360506 від 27.03.2020, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що  позивачем в ході ведення господарської діяльності у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , було порушено вимоги пунктів 1, 2, 12, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пункт 177.10 статті 177 ПК України та статтю 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», тому податкове повідомлення-рішення №0002350506 від 27.03.2020 та рішення про застосування фінансових санкцій №0002360506 від 27.03.2020 є правомірними та скасуванню не підлягають. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з пунктом  75.1  та підпунктом  75.1.3  статті  75 ПК України  контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом  80.1  статті  80 ПК України  встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Згідно з пунктом  80.2  статті  80 ПК України  фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав визначених вказаним пунктом.
Відповідно до пунктів  80.4  та 80.5 статті  80 ПК України  перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту  20.1.10  пункту  20.1  статті  20  цього  Кодексу  може бути проведена контрольна розрахункова операція. Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із  статтею 81 цього Кодексу.
Пунктом  81.1  статті  81 ПК України  встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Згідно з пунктом 86.5 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 ПК України, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності). Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.  Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу (абзац третій п. 86.5 ст. 86 ПК України).
У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.
Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має право на продаж алкогольних напоїв на розлив на підставі ліцензії від 29.05.2019.
Також встановлено, що підприємницьку діяльність позивач здійснює, зокрема в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 .  Під час проведення фактичної перевірки господарської одиниці – магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , уповноваженими особами встановлено факт реалізації алкогольних напоїв на розлив (пива) для споживання на місці особою, що не має статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, що призвело до порушення вимог статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», про що вказано в акті перевірки №090064 від 12.03.2020, який отримала та підписала без зауважень ОСОБА_2 , яка працює продавцем у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Частиною 12 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Згідно з частиною 6 статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.
Відповідно до абзацу 10 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону у розмірі 6800 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи:   ОСОБА_1 має право на продаж алкогольних напоїв на розлив, однак без споживання таких алкогольних напоїв на місці.
Разом з тим, перевіркою встановлено факт продажу алкогольних напоїв (пива) на розлив для споживання на місці, що підтверджується письмовими поясненнями продавця ОСОБА_2 . 
Зокрема, ОСОБА_2 у письмових поясненнях зазначила, що 10.03.2020 продала 0,5л пива «Чеський Лев» на розлив для споживання на місці по ціні 20,00 грн. .  Такі пояснення продавця ОСОБА_2 нічим у справі не спростовано.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині того, що в ході проведення перевірки не підтверджено факт продажу пива на розлив саме для споживання на місці.
При цьому, колегія суддів не заперечує, що позивач має право на продаж алкогольних напоїв на розлив у тару на виніс, однак у спірному випадку було здійснено продаж 0,5л пива по ціні 20 грн. на розлив для споживання на місці, що підтверджується поясненнями продавця, яка здійснила продаж цього пива.  Таким чином, рішення відповідача про застосування фінансових санкцій №0002360506 від 27.03.2020 є правомірним, а тому не може бути скасованим.
Щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення №0002350506 від 27.03.2020, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з абзацом 3 статті 1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 за №265/95-ВР (далі – Закон №265/95-ВР) реєстратор розрахункових операцій – пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти  або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.
Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій  або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.
Згідно з матеріалами справи, в ході проведення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що працівник позивача – продавець ОСОБА_2 провела розрахункову операцію на повну суму покупки без використанням реєстратора розрахункових операцій, зокрема, при продажі 0,5л пива «Чеський Лев» на розлив для споживання на місці по ціні 20,00 грн. Також ОСОБА_2 не видала розрахункового документа встановленого зразка, про що зазначено в акті перевірки №090064 від 12.03.2020 .
У письмових поясненнях продавець ОСОБА_2 підтвердила факт продажу 0,5л пива «Чеський Лев» на розлив для споживання на місці по ціні 20,00 грн, а також факт відсутності та не ведення позивачем Книги обліку доходів і витрат .
Згідно з пунктами 12, 13 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах  або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (пункт 12); забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки – загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (пункт 13).
Колегія суддів звертає увагу, що положення Закону №265/95-ВР не визначають порядку ведення обліку товарних запасів на складах  або за місцем їх реалізації, а лише вказують на обов`язок суб`єктів господарювання вести такий облік.
Так, відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів;
Згідно зі статтею 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством
Відповідно до пункту     177.10     пункту 177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Статтею 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовуються фінансової санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Враховуючи наведене, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, при продажі товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести облік товарних запасів на складах  або за місцем їх реалізації. Недотримання вказаного обов`язку має наслідком застосування фінансової санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації.
Згідно з Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 за №481 (далі – Порядок№481), фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.
Вказаним вище Порядком № 481 передбачено ведення графи 6«Сума витрат пов`язаних із придбанням товарів, робіт, послуг», а також графи 2«Сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності або незалежної професійної діяльності». 
Згідно з пунктом 5 цього ж Порядку №481 записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.
У графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків  або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг) (підпункт 2 пункту 6 Порядку№481).
Відповідно до підпункту 6 пункту 6 Порядку № 481 у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня;
Отже, належне ведення Книги обліку доходів та витрат дає змогу відобразити придбання товарів та послуг, відповідно обліковувати товарні запаси на підставі записів до Книги а також відповідних документів, які підтверджують придбання.
З системного аналізу наведених положень нормативно-правових актів та фактичних обставин справа можна дійти висновку, що на позивача як на суб`єкта господарювання покладено обов`язок проводити розрахункові операції в порядку, встановленому законодавством, а саме: вести облік товарних запасів на складах або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
У справі встановлено, що при проведенні перевірки уповноваженими особами відповідача було виявлено порушення позивачем  порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані в установленому порядку, а саме: не відображено обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у книзі обліку доходів і витрат. Зокрема, виявлено, що сума не облікованих товарних запасів в магазині позивача складає 10800,00 грн.
Таким чином, враховуючи те, що сума не облікованих товарних запасів в магазині позивача складає 10800,00 грн, тому відповідачам обґрунтовано застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції відповідно до статті 20 Закону №265/95-ВРу подвійному розмірі вартості не облікованого товару, а саме: 21600,00 грн.

Також, згідно з пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, вчинене порушення вперше – застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу на суму – 1 грн. 
Отже, 1 грн. штрафу застосована до позивача відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення пунктів 1, 2 статті 3 вказаного Закону.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № 0002350506 від 27.03.2020 на суму 21601 грн. (20100 грн + 1 грн) прийнято Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області правомірно, тому підстави для його скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що чинним законодавством не встановлено порядку обліку товарних запасів на складах або за місцем їх реалізації для фізичної особи-підприємця, що виключає застосування до позивача штрафних санкцій у подвійному розмірі вартості не облікованих товарних запасів, не мають належного законодавчого обґрунтування, є помилковими, а тому колегія суддів такі доводи до уваги не приймає.
За таких обставин, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.
У підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі № 300/1668/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 14 січня 2021 року