П О С Т А Н О В А

                                  І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 22-1436                                                              Головуючий у 1-й інстанції: Батрин О. В.
Унікальний № 757/19016/15-ц                                                         Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Борисової О. В.
                                                                                 Ратнікової В. М.
 
                   за участю секретаря                            Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1   та адвоката Гука Тараса Ігоровича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної реєстрації), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубко Вероніки Володимирівни, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інеса Володимирівна, про визнання договорів купівлі-продажу, іпотеки недійсними, зняття заборони з відчуження квартири, витребування майна, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, вселення, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання здійснити реєстрацію права власності,-
 
                                         у с т а н о в и в:
 
У червні 2015 року  ОСОБА_3   звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної реєстрації), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубко В. В., ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І. В., про визнання договорів купівлі-продажу, іпотеки недійсними, зняття заборони з відчуження квартири, витребування майна, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, вселення, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання здійснити реєстрацію права власності, в якому, з урахуванням уточнень, просив:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. за реєстровим № 246;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1  від 15 квітня 2015 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В. В. за реєстровим № 832;
- визнати недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1  від 25 червня 2015 року укладений між іпотекодавцем ОСОБА_2 та іпотекодержателем ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В. В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1231;
- зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1  та виключити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження її іпотекою;
- витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 квартиру  АДРЕСА_1 ;
- визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1  за позивачем, ОСОБА_3 ;
- усунути ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права користування та володіння квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири  АДРЕСА_1 ;
- вселити ОСОБА_3 у належну йому квартиру АДРЕСА_1 ;
- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру  АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) зареєструвати право власності на квартиру  АДРЕСА_1  за ОСОБА_3 
- стягнути на користь ОСОБА_3 понесені позивачем судові витрати по справі, в тому числі витрати на правничу допомогу  (т. 1, а.с.1-4,т. 4,а.с.155-164).
В обґрунтування позову було вказано, що 27 січня 2011 року згідно з договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В. В., зареєстрованим в реєстрі за № 98, позивач прийняв у дар (власність) від матері ОСОБА_6 квартиру під  АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності 21 вересня 2012 року, номер запису: 44243 в книзі: 413-97. 02 листопада 2014 року між позивачем (наймодавець) і ОСОБА_7 (наймач) укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, а саме цієї квартири та передано квартиру ОСОБА_7 (наймач) за актом приймання-передачі жилого приміщення разом із побутовою технікою. Строк дії договору складав з 02 листопада 2014 року по 02 листопада 2015 року, орендна плата складає 19 500 грн. ОСОБА_7 сплатила тільки за перший місяць найму квартири, листопад 2014 року, в подальшому орендну плату не вносила. Позивач розшукував наймача, проте його спроби були марними. У кінці травня 2015 року, в черговий раз, розшукуючи ОСОБА_7 , позивач прийшов до своєї квартири, двері якої відчинив ОСОБА_2 , який представився її власником.
Згодом позивачу стало відомо, що його квартира на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1  від 04 лютого 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. за реєстровим № 246, перейшла від нього за підробленим паспортом та правовстановлюючими документами ОСОБА_4 . Потім, на підставі договору про задоволення вимог іпотекдержателя перейшла до ОСОБА_5 , а згодом на підставі договору купівлі-продажу від 15 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В. В. за реєстровим № 832 перейшла квартира у власність від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , яку останній передав в іпотеку ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 25 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В. В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1231.
Також просив поновити строк на звернення до суду з позовними вимогами про визнання договору іпотеки недійним, оскільки про наявність такого договору йому стало відомо 26 червня 2018 року із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Рішенням  Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної реєстрації), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубко В. В., ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І. В., про визнання договорів купівлі-продажу, іпотеки недійсними, зняття заборони з відчуження квартири, витребування майна, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, вселення, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання здійснити реєстрацію права власності задоволено частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири  АДРЕСА_1 від 04 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. за реєстровим № 246.
Визнано недійсним договір іпотеки квартири  АДРЕСА_1  від 25 червня 2015 року, укладений між іпотекодавцем ОСОБА_2 та іпотекодержателем ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В. В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1231.
Витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3    квартиру  АДРЕСА_1 .
Усунено ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права користування та володіння квартирою АДРЕСА_1  шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири  АДРЕСА_1 .
Вселено ОСОБА_3 у належну йому квартиру  АДРЕСА_1 .
У задоволенні інших позовних вимог  відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 10 218 грн судового збору, з ОСОБА_4 352 грн 40 коп. судового збору, з ОСОБА_1   352 грн 40 коп. судового збору.
 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1   та адвокат Гук Т. І. в інтересах ОСОБА_2 , подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить оскаржуване рішення скасувати та  ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (т. 5,  а.с.159- 168; т. 6, а.с.2-14).
 
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ОСОБА_3 , адвокат Горбовий В. А., вказує, що договір іпотеки від 25 червня 2015 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений після накладання ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Вперше із текстом договору іпотеки від 25 червня 2015 року ОСОБА_3 мав змогу ознайомитись лише після того, як 11 лютого 2019 року його представник ознайомився з матеріалами справи. Також вказує, що районним судом правомірно відхилено висновки експертиз складений експертами ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», оскільки вказані висновки є неналежними доказами, проведені по фотокопіям копій документів та для їх проведення у ОСОБА_3 не відбирались вільні зразки підпису, експерти ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» не є експертами державних установ та не були попереджені про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що квартира АДРЕСА_1 вибула із власності ОСОБА_3 поза його волею та на підставі підроблених документів необхідних для укладання договору купівлі-продажу. 
У своєму відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , адвоката Гука Т. І., представник ОСОБА_3 , адвокат Горбовий В. А., вказує, що ОСОБА_3 постійно сплачував за комунальні послуги із періодичністю раз на пару місяців, що підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг. Вказує, що районним судом вірно встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що ОСОБА_3 не мав на меті відчужувати спірну квартиру та договір купівлі-продажу 04 лютого 2015 року укладений на підставі підроблених документів. Також вказував на неналежність висновків експертиз складених експертами ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива». Зазначає, що ОСОБА_2 через своїх представників двічі звертався до районного суду з клопотаннями про проведення експертизи, однак з власної ініціативи відмовлявся від них, що свідчить про здовження своїми правами та затягуванням розгляду справи. Заперечував проти приєднання нових доказів скаржників, оскільки вони подані з порушенням правил ст. 83 ЦПК України. Також вказував, що якщо  досліджені судом докази можуть бути підставою для двоякого тлумачення (оцінки) обставин та подій, то усі сумніви і неточності, які виникають під час дослідження доказів повинні оцінюватись одночасно з іншими категоричними доказами, які нівелюють та знімають усі сумніви в частині достовірності та об`єктивності встановлених судом обставин. 
 
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про зняття заборони на відчуження квартири, визнання за позивачем права власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 , зобов`язання зареєструвати право власності на квартиру за ОСОБА_3 позивачем не оскаржується, а тому в апеляційному порядку у цій частині не перевіряється.  
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: представника ОСОБА_1 , адвоката Галку Ю. Д., Петриченка О. В. та його представника, адвоката Гука Т. І., які підтримали подані апеляційні скарги та просили суд їх задовольнити; представників ОСОБА_3 , адвокатів Горбового В. А. та Базалюк О. Ю., які заперечували проти задоволення апеляційних скарг відповідачів та просили суд залишити оскаржуване рішення без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи кожної апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню  з таких підстав.
 
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 27 січня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В. В., зареєстрованим в реєстрі за № 98 (т. 1, а.с.14-15), копія долучена до матеріалів справи (т. 5, а.с.125).
При цьому в договорі дарування зазначено прізвище обдаровуваного ОСОБА_8 замість правильного ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки КПУЖГ «Печерська брама» Печерської районної в місті Києві Ради № 1182 від 4 серпня 2012 року ОСОБА_3 раніше належав паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 28 березня 1996 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області на ім`я « ОСОБА_3 ». Згодом був здійснений обмін паспорту у зв`язку з уточненням прізвища « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_3 » на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 07 грудня 2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (т. 5, а.с.127).
Право власності на квартиру  АДРЕСА_1  ОСОБА_3 було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності 21 вересня 2012 року, номер запису: 44243 в книзі: 413-97 відповідно до порядку, встановленому законодавством України, що діяв на час посвідчення договору дарування. Оригінал вказаного витягу оглянуто судом та засвідчено його відповідність оригіналу (т. 1, а.с.16).
Отже ОСОБА_3 на законних підставах набув у власність зазначену квартиру АДРЕСА_1  та є її повноцінним власником.
З часу набуття у власність ОСОБА_3 належним чином, відкрито, добросовісно володів, користувався та розпоряджався належною йому на праві власності квартирою.
02 листопада 2014 року між ОСОБА_3 (наймодавець) та ОСОБА_7 (наймач) укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, а саме: двохкімнатної квартири загальною площею 95,9 кв. м., житлова площа 42,4 кв. м. на 18 поверху за адресою: АДРЕСА_2 , строком на один рік, тобто до 02 листопада 2015 року (т. 1, а.с.17-20).
У цей день ОСОБА_3 передано квартиру ОСОБА_7   (наймач) по акту приймання-передачі жилого приміщення разом із побутовою технікою.
Відповідно до п. 1.1 договору найму (оренди) нерухомого майна предметом договору є тимчасова здача в найм (оренду) на оплатній основі двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Згідно з п. 4.1 договору найму (оренди) нерухомого майна від 02 листопада 2014 року строк дії договору складав період часу з 02 листопада 2014 року по 02 листопада 2015 року.
ОСОБА_7 відповідно до п. 3.2.1 п. 3.2 договору сплатила лише за перший місяць найму квартири, листопад 2014 року (з 02 листопада 2014 року по 02 грудня 2014 року). З грудня 2014 року ОСОБА_7 перестала вносити орендну плату.
У зв`язку з чим ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод й користуванні нерухомим майном, розірвання договору, зобов`язання вчинити дії (виселення) і стягнення заборгованості.
09 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного управління ГУ МВС України в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення (т. 2, а.с.93-94) та до Печерського районного суду м. Києва з вказаним позовом.
Відомості за заявою позивача внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2015 року, кримінальне провадження № 12015100060003949 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. 
З матеріалів кримінальної справи ОСОБА_3 стало відомо, що 04 лютого 2015 року між нібито ним, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири  АДРЕСА_1 ,посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. за реєстровим № 246.
Для посвідчення вказаного договору нотаріусу було надано договір дарування квартири  АДРЕСА_1  від 27 січня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 (а не ОСОБА_3 за договором дарування, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні) та його матір`ю, ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В. В., за реєстровим № 98 (т. 1, а.с.186).
Також при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу було надано паспорт на ім`я ОСОБА_3 та картку платника податків (т. 1, а.с.189-191), які суттєво відрізняються від оригіналу паспорту позивача та картки платника податків за фотографією, шрифтом набору тексту в картках платника податків, печатками, підписами, датами та особами, що видали картку платника податків. 
Оригінали паспорту позивача та картки платника податків оглянуто в судовому засіданні, їх копії засвідчені судом на їх відповідність оригіналу та долучені до справи (том 1, а.с.212- 213).
В межах кримінальної справи було призначено судову почеркознавчу експертизу, за результатами якої експертами Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру складено висновок № 988/тдд від 09 серпня 2016 року (т. 2, а.с.106-129), відповідно до якого: підпис та рукописний запис у графі «продавець» в договорі купівлі-продажу квартири від 04 лютого 2015 року виконано ймовірно не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою; підпис та рукописний запис у графі «Обдаровуваний» в договорі дарування квартири від 27 січня 2011 року виконано не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою; підпис та рукописний запис у графі «підпис» в заяві від імені ОСОБА_3 на ім`я Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. від 04 лютого 2015 року виконано ймовірно не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою; підпис та рукописний запис у графі «Замовник» в звіті про оцінку майна № FO-150130-002 виконано не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою; підпис та рукописний запис у графі «підпис» в нотаріальному примірнику довіреності від ОСОБА_3 від 26 січня 2015 року виконано не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою.
У висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 521/тдд від 20 березня 2017 року (т. 3, а.с.11-33) встановлено, що у договорі дарування квартири  АДРЕСА_1 від 27 січня 2011 року, укладеному між ОСОБА_3 та його матір`ю, ОСОБА_6 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В. В., за реєстровим № 98, який знаходиться у архіві приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. при примірнику договору купівлі-продажу квартири  АДРЕСА_1 від 04 лютого 2015 року підпис виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою. Також підпис нотаріуса Ващенко В. В., дарувальника ОСОБА_6 у договорі дарування, який знаходився у приватного нотаріуса Кударенко В. М. при посвідченні договору купівлі-продажу спірної квартири також виконані не нотаріусом Кударенко В. М . та не ОСОБА_6 відповідно, а іншими особами.
 
За встановлених обставин районний суд при вирішенні позовних вимог  ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,  визнання недійсним договору іпотеки квартири, витребування квартири від ОСОБА_2 у власність  ОСОБА_3 дійшов висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки наявні у розпорядженні суду докази дають підстави вважати, що договір купівлі-продажу квартири  АДРЕСА_1  від 04 лютого 2015 року позивач ОСОБА_3 не укладав. Від його імені такий договір укладено сторонньою особою на підставі підроблених документів, що посвідчують особу.
Висновки експертних почеркознавчих  досліджень № 103/17 від 18 жовтня 2017 року та  № 8939 від 29 листопада 2017 року районний суд відхилив,  зокрема, з тих підстав, що дослідження проводилось не за оригіналами документів, а за фотокопіями із копій наявних у матеріалах справи № 757/19016/15-ц доказів та фотокопії висновку експерта Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 988/тдц від 09 серпня 2016 року, а також із посиланням на ту обставину, що  вказані висновки почеркознавчих досліджень проведені в порушення вимог чинного законодавства не експертом державної установи. 
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційних скарг відповідачів апеляційний суд  виходить з наступного.
Під час апеляційного розгляду у порядку, визначеному ст. 367 ЦПК України, судом апеляційної інстанції були досліджені у якості нових доказів: висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19-20/25012-ПЧ від 29.09.2020 (почеркознавча експертиза, т. 7, а.с.50-64); висновок експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз № 425/1 від 04.12.2020 (почеркознавча експертиза, т. 7, а.с.168-176); рецензію на висновок експерта № СЕ-19-20/25012-ПЧ від 29.09.2020, складену 16.12.2020 (т. 7, а.с.188-203); рецензію на висновок експерта № 425/1 від 04.12.2020, складену 16.12.2020 (т. 7, а.с.204-209).
 
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, у сукупності з відомостями письмових доказів, досліджених під час апеляційного розгляду, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні позовних вимог  ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,  визнання недійсним договору іпотеки квартири, витребування квартири від ОСОБА_2 у власність  ОСОБА_3 , є доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення вищенаведених позовних вимог ОСОБА_3 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення вимог  ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,  визнання недійсним договору іпотеки квартири, витребування квартири від ОСОБА_2 у власність  ОСОБА_3 , нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.5, а.с.151-155).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційні скарги відповідачів не містять.
Доводи апеляційних скарг відповідачів щодо неправильної оцінки судом першої інстанції наданих сторонами письмових доказів і, як наслідок, ухвалення незаконного рішення на підставі не категоричного, а ймовірного висновку експерта щодо належності підпису на оспорюваному договорі не  ОСОБА_3 а іншій особі, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в означеній частині з огляду на таке.
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
    Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
          Згідно цивільного процесуального законодавства, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до ч.11 ст. 83 ЦПК України просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.
При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 81 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.

          У даній справі позивач на підтвердження тієї обставини, що він не підписував оспорюваний ним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. за реєстровим № 246, надав суду, зокрема, наступні письмові докази.
          Пакет документів, які знаходилися у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. при примірнику оспорюваного договору купівлі-продажу (т.1, а.с.186-211), серед яких наявні: правовстановлюючий документ на квартиру - договір дарування; технічна копія паспорта продавця ОСОБА_3 ; довідка про присвоєння продавцю ідентифікаційного номера; свій дійсний паспорт та картку платника податків, копії яких приєднані до матеріалів справи (т.1, а.с.212-213).
            При оцінці указаних доказів у їх взаємному зв`язку убачається, що для посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу нотаріусу було надано паспорт продавця, який за наявною у ньому фотографією не відповідає дійсному паспорту ОСОБА_3 , довідка, яка ідентифікує особу продавця як платника податків, також не відповідає дійсній картці платника податків позивача.
          Ці висновки суду першої інстанції підтверджуються апеляційним судом та не спростовуються відповідачами.
          
          На підтвердження тієї обставини, що правовстановлюючий документ, на підставі якого відбулося відчуження спірної квартири за оспорюваним договором, - договір дарування, не відповідає дійсному правовстановлюючому  документу на квартиру, - договору дарування квартири, оригінал якого досі знаходиться у ОСОБА_3 , позивач надав суду висновок експерта Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 521/тдд від 20.03.2017  ( т.3, а.с.11-33).
          Відомості цього письмового доказу отримали належну оцінку суду першої інстанції та не спростовані відповідачами.
          
На підтвердження тієї обставини, що він не підписував оспорюваний договір купівлі-продажу, ОСОБА_3 надав суду висновок експерта Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру  № 988/тдд від 09.08.2016 (т.2, а.с.106-129), відповідно до якого: підпис та рукописний запис у графі продавець в договорі купівлі-продажу квартири від 04.02.2015 р. - виконано, ймовірно, не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою; підпис та рукописний запис в графі "Підпис:" в заяві ОСОБА_3 на ім`я приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу  Кударенко М. В. від 04.02.2015 - виконано, ймовірно, не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою; підпис у графі "Замовник" в Звіті про оцінку майна № FO-150130-002  - виконано не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою; підпис та рукописний запис в графі "ПІДПИС" в нотаріальному примірнику довіреності від ОСОБА_3 від 26.01.2015 - виконано не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою.
          Відповідно до вступної частини  цього висновку для проведення експертного дослідження було надано вісім документів, які місять вільні зразки підписів та почерку ОСОБА_3 за період з грудня 2009 року до травня 2015 року (т.2, а.с.109-110).              
Відповідно до змісту дослідницької частини цього висновку при порівнянні досліджуваного підпису та рукописного запису в графі «Продавець» в Договорі купівлі-продажу квартири від 04.02.2015 р., підпису та рукописного запису в графі «ПІДПИС:» в заяві від імені ОСОБА_3 на ім`я приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. від 04.02.2015 зі зразками почерку та підписів ОСОБА_3 у кожному випадку порівняння було встановлено розбіжність перерахованих діагностичних, деяких загальних ознак, а також окремих ознак (експертом перераховано одинадцять розбіжностей). Поряд із розбіжностями було встановлено збіги за деякими загальними та окремими ознаками (експертом перераховано три збіги) (т.2, а.с.120-121). 
Вказані розбіжності суттєві, але у зв`язку із простотою будови елементів та обмеженим обсягом почеркової інформації досліджуваних підписів та рукописних записів, а також виконанням їх викривленими рухами, в повній мірі оцінити їх стійкість не виявляється можливим, а тому встановлені ознаки достатні лише для ймовірного негативного висновку про те, що підпис та рукописний запис у графі продавець в договорі купівлі-продажу квартири від 04.02.2015 р., підпис та рукописний запис в графі "Підпис:" в заяві ОСОБА_3 на ім`я приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу  Кударенко М. В. від 04.02.2015 - виконано, ймовірно, не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою. Що ж стосується встановлених збігів, то вони в даному випадку несуттєві, на негативний висновок експерта не впливають, відносяться до числа ознак, які часто зустрічаються в почерках багатьох осіб, а також можуть пояснюватися виконанням досліджуваних підписів та рукописних записів із наслідуванням підпису та почерку ОСОБА_3 (т. 2, а.с.121).
 
Під час апеляційного розгляду досліджено наданий позивачем висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19-20/25012-ПЧ від 29.09.2020 (почеркознавча експертиза, т. 7, а.с.50-64), відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_3 та рукописний запис: «/ ОСОБА_3 /» в договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.02.2015, в графі: «Продавець», виконано не ОСОБА_3 (т. 7,  а.с.50-64).
Відповідно до вступної частини цього висновку для проведення експертного дослідження було надано двадцять дев`ять документів, які містять вільні зразки підписів та почерку ОСОБА_3 за період з 2011 року до березня 2017 року, з яких, вісім документів за період з листопада 2014 року до квітня 2015 року (т. 7, а.с.51-53). 
З дослідницької частини цього висновку убачається наступне. 
При порівнянні досліджуваного підпису зі зразками підписів ОСОБА_3 було встановлено розбіжність за темпом письма, натиском та наведеними експертом шістьома ознаками. Поряд із виявленими розбіжними ознаками встановлено збіжність за загальним виглядом, транскрипцією підпису, нахилом, формою рухів, що переважає, розміром, розгоном, розстановкою, формою і напрямом основи підпису та окремими переліченими експертом шістьома ознаками. 
Виявлені розбіжні ознаки стійкі, суттєві не можуть бути пояснені варіаційністю ознак підпису ОСОБА_3 , дією на ОСОБА_3 збиваючих факторів в момент виконання підпису або будь-якими іншими чинниками і тому достатні для категоричного негативного висновку.
Виявлені збіжні ознаки разом із виявленими діагностичними ознаками штучного характеру можуть пояснюватися виконанням досліджуваного підпису від імені ОСОБА_3 іншою особою з ретельним наслідуванням якимось справжнім підписам ОСОБА_3 , або перемальовуванням на просвіт із якогось справжнього підпису ОСОБА_3 . Тому вони несуттєві і на зроблений категоричний негативний висновок не впливають.
Таким чином, підпис від імені ОСОБА_3 в графі «ПРОДАВЕЦЬ» договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.02.2015, виконаний не ОСОБА_3 (т. 7, а.с.55-56).
При порівнянні почерку, яким виконано досліджуваний рукописний запис «/ ОСОБА_3 /» із порівняльними зразками почерку ОСОБА_3 було встановлено розбіжність за темпом, зв`язністю рухів та наведеними експертом сімома окремими ознаками. Поряд із розбіжними ознаками встановлено збіжність за будовою почерку, ступенем виробленості рухів, формою та напрямом рухів, розміром, розгоном, нахилом та наведеними експертом чотирма окремими ознаками.
Виявлені розбіжні ознаки стійкі, суттєві не можуть бути пояснені варіаційністю ознак почерку ОСОБА_3 , дією на ОСОБА_3 збиваючих факторів в момент виконання ним рукописного запису або будь-якими іншими чинниками і тому достатні для категоричного негативного висновку.
Виявлені збіжні ознаки разом із виявленими діагностичними ознаками штучного характеру можуть пояснюватися виконанням досліджуваного рукописного запису з ретельним наслідуванням якимось справжнім рукописним записам ОСОБА_3 , або перемальовуванням на просвіт із якогось справжнього рукописного запису ОСОБА_3 . Тому вони несуттєві і на зроблений категоричний висновок не впливають.
Таким чином, рукописний запис: «/ ОСОБА_3 /» в графі: «Продавець» договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.02.2015, виконаний не ОСОБА_3 (т. 7, а.с.56-58). 
 
Проаналізувавши зміст дослідницької частини обох висновків апеляційний суд вважає, що указаний категоричний висновок експертаДержавного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19-20/25012-ПЧ від 29.09.2020 (почеркознавча експертиза, т. 7, а.с.50-64) повністю підтверджує ймовірний висновок експерта Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру  № 988/тдд від 09.08.2016 (т.2, а.с.106-129), ймовірність якого, як вже зазначено вище, пояснюється, зокрема, обмеженим обсягом почеркової інформації досліджуваних підписів та рукописних записів.  
   
       Відповідно до п. 1.1. глави 1 розділу 1 (Криміналістичні експертизи) Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998  № 53/5 (у редакції наказуМіністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.
 
Наданий відповідачем ОСОБА_2 на спростування відомостей наданих позивачем експертних висновків висновок спеціаліста ТОВ «Центру судових експертиз «Альтернатива» № 103/17 від 18 жовтня 2017 року, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_3 та рукописний запис «/ ОСОБА_3 /», зображення яких містяться у графі «ПРОДАВЕЦЬ» на зворотній стороні технічної копії договору купівлі-продажу квартири від 04.02.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 246, виконані ОСОБА_3   (т. 3, а.с.122-130), правомірно відхилений районним судом з огляду на таке. 
Як убачається зі змісту описової частини цього висновку, дослідження справжності підпису та почерку ОСОБА_3 проводилося спеціалістом експертом за технічною копією оспорюваного договору та технічними копіями документів, які містять вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_3 (т.3, а.с.122-123).
З огляду на цю обставину висновок спеціаліста ТОВ «Центру судових експертиз «Альтернатива» № 103/17 від 18 жовтня 2017 року не може бути прийнятий судом, оскільки є вочевидь недостовірним.
З аналогічних підстав судом не може бути прийнятий також висновок експерта ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» № 8939 від 29.11.2017, згідно з яким дослідження проводилося за електрофотокопіями документів (т. 3, а.с.133-138).
Також не може бути визнаний достовірним висновок експерта ТОВ «Альтернатива» № 93/18 від 20 вересня 2018 року, за яким дослідження хоча і проведене за оригіналом оспорюваного договору купівлі-продажу, однак за  технічними копіями документів, які містять вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_3 (т. 4, а.с.40-49).
Названих судом підстав достатньо для відхилення указаних доказів, тому суд вважає надмірним заглиблення у питання проведення експертних досліджень особами, які не наділені правом проводити почеркознавчу експертизу.
 
Під час апеляційного розгляду досліджено наданий відповідачем ОСОБА_2 висновок експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз № 425/1 від 04.12.2020, відповідно до якого підпис та рукописний текст у графі «Продавець» у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.02.2015, зареєстрований в реєстрі за № 246, виконаний на нотаріальному бланку НАЕ 302399, виконані ОСОБА_3 (т. 7, а.с.168-176). 
Відповідно до описової частини цього висновку для проведення експертного дослідження було надано дев`ять документів, які містять вільні зразки підписів та почерку ОСОБА_3 за період з листопада 2010 року до січня 2015 року, серед яких, довіреність від 26.01.2015 та договір від 22.04.2013 року № 207/06/УН надані у оригіналах (два документи), решта документів - у копіях (т. 7, а.с.168-169).
Водночас, як вже зазначено вище, відповідно до висновку експерта Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру  № 988/тдд від 09.08.2016 (т.2, а.с.106-129) підпис та рукописний запис в графі "ПІДПИС" в нотаріальному примірнику довіреності від ОСОБА_3 від 26.01.2015 - виконано не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою.
Значення відомостей цього доказу (висновку № 988/тдд від 09.08.2016) у встановленому процесуальним законом порядку відповідачами не спростовано.         
Оскільки експертне дослідження, по-перше, було проведено за вільним зразком підпису ОСОБА_3 , який є завідомо недостовірним, що підтверджено експертним висновком; по-друге, було проведено за сімома вільними зразками з дев`яти, наданими у копіях, указаний висновок експерта також визнається судом недостовірним доказом. 
 
Ураховуючи, що висновок спеціаліста ТОВ «Центру судових експертиз «Альтернатива» № 103/17 від 18 жовтня 2017 року, висновок експерта ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» № 8939 від 29.11.2017, висновок експерта ТОВ «Альтернатива» № 93/18 від 20 вересня 2018 року та висновок експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз № 425/1 від 04.12.2020 визнані судом недостовірними доказами з мотивів, наведених вище, надані відповідачем рецензії на експертні висновки, наявні у справі (т. 7, а.с.191-199; 204-209), які за своїм змістом жодним чином не спростовують та/або не підтверджують  значення відомостей жодного із наявних у розпорядженні суду експертних висновків, правового значення для вирішення спору не мають.
При оцінці наявних у розпорядженні суду рецензій на експертні висновки апеляційний суд виходить також із наступного.
       Відповідно до положень Порядку проведення рецензування висновків судових експертів, затвердженого Наказом Міністерстваюстиції України від 03 лютого 2020 року № 335/5, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2020 р. за № 131/34414 (далі - Порядок), цей Порядок визначає процедуру проведення та оформлення результатів рецензування висновків судових експертів науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - НДУСЕ), судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, а також проєктів висновків фахівців, які мають намір отримати кваліфікацію судового експерта. Метою рецензування висновків судових експертів є вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків. Рецензування не проводиться з метою спростування чи підтвердження висновків. Рецензування висновків проводять співробітники НДУСЕ, які мають кваліфікацію судового експерта з тієї експертної спеціальності, за якою складено поданий на рецензування висновок, та не менше ніж трирічний стаж експертної роботи.
 
Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд повністю погоджується з висновком районного суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,  визнання недійсним договору іпотеки квартири, витребування квартири від ОСОБА_2 у власність  ОСОБА_3 , оскільки наявні у розпорядженні суду докази дають підстави вважати, що договір купівлі-продажу квартири  АДРЕСА_1 від 04 лютого 2015 року позивач ОСОБА_3 не укладав. 
 
За правилом ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. 
       Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 1, 3 ст. 203 ЦК).
       Згідно зі ст. 215 ЦК України  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       За правилом ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.     
       Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
       Згідно з положеннями ст. 388 ЦК України  якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
       У даних правовідносинах відчуження квартири в порушення вимог цивільного законодавства проведене не власником цього майна, що є підставою для визнання оспорюваного договору  купівлі-продажу недійсним з моменту його вчинення. Отже спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_3 не з його волі. Тому позивач вправі витребувати це майно від ОСОБА_2 .
       З огляду на викладене доводи апеляційних скарг відповідачів про те, що спірна квартира не може бути витребувана у ОСОБА_2 , який є добросовісним набувачем цього майна, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.
 
       Оскільки оспорюваний договір  купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04 лютого 2015 року визнається судом недійсним, а тому є недійсним з моменту його вчинення, усі наступні договори щодо розпорядження цим майном є автоматично недійсними, що дає власнику майна, яке було неправомірно відчужене за першим правочином, право заявити віндикаційний позов.
       У даних правовідносинах суд правомірно визнав недійсним оспорюваний позивачем договір іпотеки квартири  АДРЕСА_1  від 25 червня 2015 року, укладений між іпотекодавцем ОСОБА_2 та іпотекодержателем ОСОБА_1 , оскільки на підставі цього договору не відбулася зміна власника майна, однак виникло обтяження цього майна іпотекою, яке порушує права законного власника майна,  ОСОБА_3 . 
       При задоволенні цих позовних вимог районний суд правомірно вважав, що до них не може бути застосовано позовну давність, оскільки зі змістом оспорюваного договору позивач, який не був його стороною, отримав можливість ознайомитись лише після 18 грудня 2018 року.
       Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду і одночасно зауважує, що з огляду на положення ч. 1 ст. 236 ЦК України у контексті тієї обставини, що вимога про визнання недійсним першого правочину щодо розпорядження спірним майном заявлена в межах трирічного строку з моменту його вчинення (т.2, а.с.147-153), строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсними наступних правочинів, укладених щодо спірного майна, не може вважатися пропущеним.     
       З огляду на викладене доводи апеляційних скарг відповідачів у цій частині відхиляються апеляційним судом як необгрунтовані.
       
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що заява ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог від 06 грудня 2016 року містила в собі одночасну зміну предмету та підстав позову, а тому не підлягала задоволенню, також відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки вони суперечать дійсному змісту указаної заяви (т.2, а.с.147-153). 
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо можливої заінтересованості суду першої інстанції  в результатах розгляду справи із посиланням на допущену судом описку у мотивувальній частині рішення, відхиляються апеляційним судом як відверта інсинуація.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог  ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,  визнання недійсним договору іпотеки квартири, витребування квартири від ОСОБА_2 у власність  ОСОБА_3 дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного  рішення у цій частині немає.
 
Водночас доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про допущене районним судом порушення норм матеріального права при одночасному задоволенні позовних вимог за віндикаційним позовом про витребування квартири від ОСОБА_2 у власність  ОСОБА_3 та  позовних вимог за негаторним позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення останнього зі спірного житла, про вселення позивача у спірну квартиру заслуговують на увагу та можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в означеній частині та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.
При вирішенні цих позовних вимог районний суд не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, відповідно до яких віндикаційний позов (позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого невласника) про витребування майна із чужого незаконного володіння і негаторний позов (позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння) про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення невласника зі спірного житла, про вселеннявласника у спірну квартиру, є взаємовиключними.
 
При ухваленні апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, про вселення розмір стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору підлягає зменшенню з 10 218 грн до 8 810 грн. 
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Гука Тараса Ігоровича в інтересах ОСОБА_2   задовольнити частково.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, про вселення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
У зв`язку з чим, розмір стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору зменшити з 10 218 грн до 8 810 (восьми тисяч вісімсот десяти) грн. 
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,  визнання недійсним договору іпотеки квартири, витребування квартири, залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 18 лютого 2021 року.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 О. В. Борисова
 
В. М. Ратнікова