Справа № 166/1106/20 	Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З. 	
Провадження № 22-ц/802/256/21  Категорія: 70 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
19 березня 2021 року                                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 11 грудня 2020 року,
                                         В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.
Покликалась на те, що рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року постановлено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття.
Рішенням цього ж суду від 10 квітня 2018 року розмір аліментів змінено, вирішено стягувати, з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 березня 2018 року і до досягнення сином повноліття.
Позивач також зазначала, що починаючи із січня 2018 року відповідач систематично порушує свої зобов`язання по сплаті аліментів, і станом на 01 жовтня 2020 року заборгованість за несплачені аліменти на утримання сина ОСОБА_4 становить 11693 грн 50 коп., а тому згідно чинного законодавства вона має право на одержання від відповідача пені із суми несплачених аліментів за кожним із прострочених платежів, які мають періодичний щомісячний характер. Сукупний розмір нарахованої пені за період з 2018 року по 01 жовтня 2020 року складає 52290 грн 89 коп.
У зв`язку із наведеним ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 пеню за невиплачені своєчасно аліменти у розмірі 11693 грн 50 коп., що не перевищує 100 відсотків заборгованості, та 1500 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 11 грудня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11693 грн 50 коп., та 1500 грн судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та вважаючи його незаконним і необґрунтованим, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвалючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив вимоги передбачені ст. 196 СК України, якими встановлено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки настає лише за наявності вини цієї особи. Крім того, на його думку стягнута судом сума пені є необґрунтованою та безпідставно завищеною. 
У відзиві, поданому на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 вважаючи доводи відповідача наведені ним в апеляційній скарзі безпідставними, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Крім того, просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 800 грн.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач несвоєчасно сплачує присуджені на користь ОСОБА_1 аліменти, станом на 01 жовтня 2020 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 11693 грн 50 коп., а тому на підставі статті 196 СК України з нього на користь позивача підлягає стягненню пеня, розмір якої обмежено сумою основного боргу.
Такий висновок суду є правильний.
З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 травня 2010 року. Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 30 вересня 2011 року шлюб між ними було розірвано.
У подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 26 серпня 2010 року (а.с. 10).
Також встановлено, що рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Рішенням цього ж суду від 10 квітня 2018 року розмір аліментів змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, з 26 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
07 червня 2019 року державним виконавцем Ратнівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 166/328/18 від 14 травня 2018 року виданим на виконання зазначеного рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17).
Згідно розрахунку розміру заборгованості по сплаті аліментів, складеного державним виконавцем, відповідач ОСОБА_2 аліменти сплачував не регулярно та не в повному обсязі, і станом на 01 жовтня 2020 року розмір заборгованості по сплаті аліментів становить 11693 грн 50 коп. З вказаного розрахунку також вбачається, що ОСОБА_2 в жовтні 2020 року частково погасив існуючи заборгованість, сплативши 10000 грн (а.с. 19, 24-25).
Згідно розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, щодо сплати аліментів за період з 01 січня 2018 року по 01 жовтня 2020 року, наданого позивачем, заборгованість по сплаті аліментів складає 52290 грн 89 коп. (а.с.5-7).
Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною другою статті 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Тому загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховується за формулою:
?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:
?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц.
Врахувавши наведені обставини справи та вказані норми матеріального права, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 11693 грн 50 коп. пені за прострочення сплати аліментів, та в доход держави 840 грн 80 коп. судового збору, від сплати якого позивач звільнена при поданні позовної заяви.
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, незаконність прийнятого ним рішення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи  спростовуються наведеними доказами та не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).
У справі, що переглядається, установлено, що правничу допомогу позивачу надавав адвокат Панасюк І. І. за договором № 65 від 22 вересня 2020 року, якому за підготовку позовної заяви позивач сплатила 1500 грн і ця сума була їй відшкодована судом першої інстанції.
Відповідно до акту про надання правової допомоги від 16 лютого 2021 року адвокатом Панасюком І. І. на виконання умов вказаного вище договору, виконано такі роботи:  усна консультація клієнта - 30 хв., вивчення апеляційної скарги та додатків - 30 хв., складання відзиву на апеляційну скаргу 1 год. Вартість послуг складає всього 800 грн. 
За узгодженням сторін договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 сплатила адвокату Панасюку І. І. 800 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 16 лютого 2021 року.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесенні на правничу допомогу, у розмірі 800 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
                                                У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 11 грудня 2020 року залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 800 (вісімсот) грн витр9ат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді