ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2021 р.	Справа № 520/9154/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., м. Харків, повний текст складено 17.09.20 року по справі № 520/9154/2020
          за позовом      ОСОБА_1  
          до    Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради                  
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради, в якій просив суд першої інстанції:
-  визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявами ОСОБА_1 від 13.04.2020 р. - протиправною;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (код 23148343) призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявами ОСОБА_1 від 13.04.2020, у розмірі, передбаченому для працездатних осіб; 
- зобов`язати управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради  подати у місячний строк звіт про виконання постанови суду відповідно до статті 267 КАС України; 
-  судові витрати покласти на відповідача. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що бездіяльність управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради щодо не призначення та не виплати йому щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за  його заявою  від 13.04.2020 р. є протиправною. Посилався на порушення своїх прав відповідачем, що охороняються Конституцією України, Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII, Постановою  КМУ №505 від 01.10.2014 р. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (вул. Старонікольська, буд. 20, секція А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, код ЄДРПОУ 23148343) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. 
Визнано бездіяльність управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою ОСОБА_1 від 13.04.2020 протиправною.
Зобов`язано управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (код 23148343) призначити та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) щомісячну адресну допомогу внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою ОСОБА_1 від 13.04.2020, у розмірі, передбаченому для працездатних осіб.
Стягнуто з Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (вул. Старонікольська, буд. 20, секція А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, код ЄДРПОУ 23148343) судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.) в дохід держави за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі №520/9154/2020 за позовом   ОСОБА_1  до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії  та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне. Зазначає, що  на підставі рішення  Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради від 12.01.2018 ОСОБА_1 була призначена грошова допомога на період з 12.09.2017 по 11.03.2018 у розмірі 442,00 грн. щомісяця. Вказує, що на момент звернення до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (12.09.2017) позивач працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Автоскладальне підприємство «Кобальт» на посаді охоронника виробничого цеху. Зазначає, що 22.11.2017 року ОСОБА_1 був звільнений з ТОВ «Автоскладальне підприємство «Кобальт». Вказує, що ОСОБА_1 не повідомив Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради про звільнення з місця роботи, що призвело до незаконного нарахування та виплати йому грошової допомоги в період з 01.12.2017 по 11.03.2018 р.р. Посилається, що за цей період (з 01.12.2017 по 11.03.2018) позивач незаконно отримав вищезазначену допомогу у сумі 1183,42 грн. Вказує, що   ОСОБА_1 відмовився добровільно повернути надміру нарахованих та виплачених сум грошової допомоги, внаслідок чого Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради  змушено було звернутися до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом, який  22.07.2020 задовольнив його. Посилається, що 13.04.2020 ОСОБА_1 знову звернувся до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради із заявою для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. Зазначає, що позивач акцентував увагу на те, що він працевлаштований в Чугуївське районне відділення Управління поліції охорони в Харківській області з 15.07.2018 по теперішній час, але відновлення виплати при працевлаштуванні чинним законодавством не передбачено. Вважає, що з огляду на зазначене, Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради при відмові ОСОБА_1 щодо призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, діяло в межах повноважень, передбачених чинним законодавством.
16.02.2021 року позивач направив на електронну пошту суду апеляційної інстанції листа в якому просив розглянути апеляційну скаргу відповідача, призначену на 16.02.2021 року за його відсутності. 
Відповідач про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином. 
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що з 26 листопада 2014 року позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа. 
13 квітня 2020 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради за призначенням йому щомісячної адресної допомоги. 
Листом від 05.05.2020 року  №1469 Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради повідомило позивача, що відповідно до п.7 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року за №505 у разі звільнення та подальшого                         не працевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення - припиняється. Також, відповідач вказав, що ОСОБА_1 виплачувалась адресна допомога в період з 12.09.2017 по 11.03.2018, проте позивач звільнившись з роботи 22.11.2017  про даний факт відповідачу не повідомив, у зв`язку з чим у позивача виникла заборгованість перед Управлінням в розмірі 1183,42 грн. Зазначив, що відновлення виплати при працевлаштуванні чинним законодавством не передбачено.
Позивач, не погодившись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у не призначенні та не виплаті позивачу адресної допомоги за його заявою від 13 квітня 2020 року,  звернувся до суду з  позовом.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
          Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»  від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі по тексту - Закон № 1706-VII) відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
          Згідно ст. 1 Закону  №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
          Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 Закону  №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою  для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі по тексту - Порядок №505). 
Згідно приписів п.2 Порядку №505 вбачається, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.
Приписами абз. 2 п. 7 Порядку № 505 визначено, що  у разі звільнення та подальшого непрацевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення, - припиняється.
Відповідно до п.3 Порядку №505 особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до п.7 цього Порядку, грошова допомога не призначається
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що аналіз вказаної вище норми вказує на те, що      п.3 Порядку №505 не передбачає абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до п. 7 Порядку №505, а містить чітке і вичерпне правило щодо не призначення допомоги саме на наступний строк, під яким слід розуміти один шестимісячний строк (оскільки тільки на такий строк допомога і призначається), що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі п.  7 Порядку №505. 
Тобто, грошова допомога у разі її припинення відповідно до п.7 Порядку №505                                       не призначається лише на наступний строк, тобто чергові шість місяців.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що приписами  Порядку №505 не заборонено звертатись особі з заявою саме про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, після того, як вона вже отримувала її та підстав для відмови у призначенні такої допомоги немає, оскільки чинним законодавством не встановлено чіткої заборони на призначення та виплату такої допомоги особі в подальшому.
Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач перебуває на обліку  як внутрішньо переміщена особа. 
Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоскладальне підприємство "Кобальт" від 22.11.2017 р. №62-К позивача було звільнено з посади охоронник виробничого цеху з 22.11.2017 року. 
21.05.2018 року Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради було повідомлено позивача про припинення виплати та повернення щомісячної адресної допомоги ВПО для покриття витрат на проживання, в т.ч. на оплату житлово - комунальних послуг про що свідчить підпис останнього в повідомленні  про припинення виплати та повернення щомісячної адресної допомоги ВПО для покриття витрат на проживання, в т.ч. на оплату                                                       житлово - комунальних послуг від 11 травня 2018 року справа №603946 адресованому ОСОБА_1 (а.с. 24). 
Отже, з урахуванням наведеного вище, враховуючи те, що позивач працевлаштувався в Чугуївське районне відділення Управління поліції охорони в Харківській області на посаду охоронника 1 розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки  з 15.07.2018 року (а.с. 3) і звернувся 13.04.2020 року до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в т.ч.  на оплату житлово - комунальних послуг , в якій просив відновити грошову допомогу (а.с. 4), тобто після спливу шестимісячного строку, колегія суддів вважає, що  заборона, встановлена п.3 Порядку №505 вичерпала свою дію щодо позивача. 
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від  29.08.2018 року по справі №415/1691/17. 
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тобто, в даному випадку у відповідача відсутні правові підстави для не призначення грошової допомоги позивачу, оскільки грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі непрацевлаштованої (безробітної)   особи, а у разі якщо така особа працевлаштувалась і її статус не суперечить приписам                         Порядку №505, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 15.04.2019 по справі №227/513/17, від 24.06.2020 по справі                       №639/1949/17.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач не повідомив відповідача про звільнення з місця роботи, що призвело до  незаконного йому нарахування та виплати грошової допомоги в період з 01.12.2017 по 11.03.2018 р.р. у сумі 1183,42 грн. і ОСОБА_1 відмовився добровільно повернути надміру нарахованих та виплачених сум грошової допомоги, внаслідок чого Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради  було змушено було звернутися до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом, який був задоволено останнім, то колегія суддів  вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що жодним чином               не впливають на вирішення даної справи, оскільки позивач після припинення йому виплати адресної допомоги працевлаштувався на роботу та звернувся до відповідача після спливу шестимісячного строку, що йде за тим, у якому виплату допомоги йому було припинено  на підставі п. 7 Порядку №505, а питання стягнення сум є питанням виконання іншого рішення суду.  
Відповідно доводи апеляційної скарги про те, що 13.04.2020 ОСОБА_1  знову звернувся до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради із заявою для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам,  акцентуючи в увагу на те, що він працевлаштований в Чугуївське районне відділення Управління поліції охорони в Харківській області з 15.07.2018 по теперішній час, але відновлення виплати при працевлаштуванні чинним законодавством не передбачено, колегія суддів з урахуванням наведених вище висновків вважає помилковими, оскільки у відповідача відсутні правові підстави для не призначення адресної допомоги позивачу. 
Таким чином, з урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача  про визнання  бездіяльності  Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою ОСОБА_1  від 13.04.2020 протиправною та зобов`язання Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (код 23148343) призначити та виплатити ОСОБА_1  (код НОМЕР_1 ) щомісячну адресну допомогу внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою ОСОБА_1 від 13.04.2020, у розмірі, передбаченому для працездатних осіб, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.
          Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
         Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
               Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
        Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
          Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення про задоволення  адміністративного позову.
Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року по справі № 520/9154/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  22.02.2021 року