[1]
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
08 грудня 2020 року                                                                                          м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та його захисника Клапчука Ф.П., розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, - 
 
В С Т А Н О В И Л А:
                                              
Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
 
Згідно постанови, 23 липня 2020 року о 20 годині 30 хвилин, по вул. Кобзаря, 72 в м. Біла Церква Київської області ОСОБА_1 керував автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіряного покриву обличчя, який від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
 
На дану постанову  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2020 року та закрити щодо нього провадження в справі на підставі п.1 та п. 6 ст. 247 КУпАП.  
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП, оскільки під час розгляду даної справи суддя неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.
При цьому зазначає, що він не керував автомобілем і матеріали даної справи не містять жодних доказів на підтвердження факту керування ним транспортним засобом, а отже у поліцейського не було підстав для проведення його огляду на стан сп`яніння, оскільки він не мав статусу водія, який відповідно до вимог законодавства, мав  б проходити такий огляд, а пояснення свідків  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можна вважати належними доказами,  оскільки вони є його сусідами, з якими у нього склались тривалі неприязні стосунки на побутовому гранті, тобто останні не є неупередженими особами та мають особисту заінтересованість у даній справі.   
Апелянт вважає, що складений стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП,  оскільки при його складанні працівники поліції не роз`яснили його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, а сам протокол та письмові пояснення свідків були складені ще до того, як йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, а тому цей протокол разом з наявними у справі письмовими поясненнями свідків, на які послався суд в оскаржуваній постанові, не можна вважати належними доказами, в розумінні положень ст. 251 КУпАП.
Також посилається на порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МОЗ МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція), якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, оскільки після його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, працівники поліції не запропонували йому пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я. На переконання апелянта, факт відмови від проходження медичного огляду має бути зафіксований безпосередньо в закладі охорони здоров`я, однак поліцейські не доставляли його до медичного закладута незаконно склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, чим порушили вимоги ст. 266 КУпАП та вищезазначеної Інструкції, а тому він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.   
Крім того апелянт звертає увагу, що згідно редакції ст. 130 КУпАП чинної на час розгляду даної справи та винесення оскаржуваної постанови, відповідальність за цією нормою не стосується водіїв транспортних засобів, а тому, на переконання апелянта, суд першої інстанції незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки Законом України від 22.11.2018 №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», інкриміновані йому дії, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, перейшли в категорію кримінальних проступків, за що передбачена відповідальність за ст. 286-1 КК України. Разом з тим, Законом України від 17.06.2020 №720-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» внесені нові зміни до Закону №2617-VIII, зокрема виключено пункти, якими запроваджено нову редакцію ст. 130 КУпАП та доповнено КК України ст. 286-1. За таких обставин, враховуючи положення ч.2 та ч.3 ст. 8 КУпАП, апелянт вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосовування стосовно нього положення ст. 130 КУпАП в редакції, яка діяла  до 01.07.2020 року, оскільки ця стаття була скасована Законом №2617-VIII, який не має зворотної дії, так само як і положення ст. 130 КУпАП в редакції  Закону №720-IX, який в силу пом`якшення відповідальності має зворотну дію в часі. 
                                         
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Клапчука  Ф.П. на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з огляду на наступне.
 
Так, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з  вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчинення правопорушення та прийняв рішення, зміст якого відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.
 
В судовому засіданні апеляційного судуОСОБА_1 заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та пояснив, що 23.07.2020 року автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 керував його кум, а він був пасажиром та сидів поруч з водієм на передньому пасажирському сидінні. Після того, як вони приїхали до будинку №72 по вул. Кобзаря в м. Біла Церква, кум припаркував автомобіль, після чого пересів у свій автомобіль, який стояв біля його ( ОСОБА_1 ) будинку, та поїхав у своїх справах. При цьому зазначив, що коли він забирав з автомобіля ключі з документами та перебував на водійському сидінні, двигун не працював і автомобіль перебував в нерухомому стані. Однак в цей час до нього під`їхали працівники поліції, які повідомили, що його автомобіль «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 перебуває в орієнтуванні, після чого почали звинувачувати, що він начеб то керував вказаним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та вимагали пройти огляд на стан сп`яніння, на що він не погодився, оскільки не керував транспортним засобом. При цьому, він повідомляв поліцейським, що він взагалі цього дня не керував даним автомобілем, однак незважаючи на його пояснення поліцейські склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
 
Під час апеляційного розгляду справи захисник ОСОБА_1 - адвокат Клапчук Ф.П. вказав на відсутність в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Вважає незаконними дії працівників поліції, які безпідставно вимагали від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки останній не був водієм, автомобіль перебував в нерухомому стані і поліцейські не зупиняли його під час керування ним транспортним засобом.
Також зазначив, що після відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, працівники поліції не запропонували йому пройти такий огляд в медичному закладі, що свідчить про порушення працівниками поліції встановленої процедури проведення огляду на стан сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
 
Переглядаючи оскаржуване рішення в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та навів в оскаржуваній постанові докази, на яких ґрунтується висновок суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і цим доказам дана належна правова оцінка та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався захисник під час розгляду справи в суді першої інстанції в обґрунтування позиції захисту, яка є аналогічною за змістом доводам його апеляційної скарги.
 
Отже, вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції, на підставі аналізу перевірених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, зокрема: протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №209640 від 27.07.2020 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіряного покриву обличчя, при цьому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3  (а.с. 1); письмових пояснень цих свідків (а.с. 3-6), в яких останні підтвердили факт керування автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 самеОСОБА_1 та засвідчили відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння; даних рапорту поліцейського БПП у м. Біла Церква УПП у Київській області ОСОБА_6 (а.с. 8) щодо обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення; розписки гр. ОСОБА_4 , яка зобов`язалась залишити на зберіганні автомобіль «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1  за адресою: вул.             Г. Чорнобиля, 5/8 (а.с. 7), що підтверджує факт відсторонення водія ОСОБА_1 від керування вказаним транспортним засобом, а також даних відеозаписів з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників поліції (а.с. 9), дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.
 
Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 , який стверджував, що не керував автомобілем, а тому у поліцейських не було підстав для проведення його огляду на стан сп`яніння, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та порушення ним пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, чим спростовуються доводи його апеляційної скарги про порушення порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння  або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
 
До того ж, аналогічні  доводи ОСОБА_1 та його захисника Клапчука  Ф.П. вже були предметом перевірки суддею місцевого суду, який обґрунтовано не прийняв їх до уваги, пославшись на дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , надані безпосередньо в судовому засіданні, які повідомили, що 23.07.2020 року о 20 год. 30 хв., перебуваючи біля будинку  №306/72 по вул. 1-ша Піщана в м. Біла Церква, автомобіль «Мерседес» сірого кольору проїхав по даній вулиці на великій швидкості та здійснив наїзд на дитячий велосипед, після чого ОСОБА_3 зателефонувала до поліції та повідомила про дану подію. При цьому вказані свідки категорично стверджували, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом даного автомобіля.
 
Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції також була допитана інспектор поліції ОСОБА_5 , що складала стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, яка в судовому засіданні пояснила, що перебуваючи на чергуванні разом зі своїм колегою ОСОБА_6 , отримали повідомлення «по лінії 102», що автомобіль сірого кольору «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на великій швидкості, здійснив наїзд на дитячий велосипед та поїхав в напрямку пров. Кобзаря, після чого, за адресою: пров. Кобзаря, 72 в м. Біла Церква, було виявлено вказаний автомобіль «Мерседес», за кермом якого перебував ОСОБА_1 , при цьому інших осіб в автомобілі не було. Оскільки були наявні підстави вважати, що водій ОСОБА_1 знаходився в нетверезому стані, поліцейський ОСОБА_6 , в присутності двох свідків неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння, за допомогою приладу «Драгер», однак останній від проходження огляду відмовився, після чого йому було виписано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до медичного закладу, однак останній, в присутності свідків, також відмовився проходити такий огляд.
 
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення поліцейським вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» з тих підстав, що після його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, працівники поліції не запропонували йому пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я, повністю спростовуються сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, в тому числі поясненнями свідків та поліцейського наданими в суді першої інстанції, які повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими наявними у справі доказами тапідтверджуються даними відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейських (а.с. 9), а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.
 
Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що при складанні стосовно нього протоколу про адміністративні правопорушення працівники поліції не роз`яснили йому права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, є надуманими, оскільки згідно цього протоколу поліцейським роз`яснено ОСОБА_1 права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також надана можливість викласти свої пояснення по суті правопорушення, що останній засвідчив своїм підписом у відповідній графі протоколу.
 
Крім того, всупереч доводам викладеним в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.6 ст.247 КУпАП, з огляду на наступне.
 
Так, згідно положень п.6 ст. 247 КУпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна. Між тим, Законом України від 22.11.2018 №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 01.07.2020 року, відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП була посилена, ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку. Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування  акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а посилена, що свідчить про відсутність підстав для застосування вимог п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП. 
Отже, враховуючи положення ст. 58 Конституції України та ч.2 ст. 8 КУпАП, вказаний Закон України від 22.11.2018 року №2617-VIII як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст. 130 КУпАП не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 130 КУпАП, які були вчинені до 01.07.2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01.07.2020 року, у відповідності до ч.1 ст. 8 КУпАП повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч.1 ст. 130 КУпАП у відповідній редакції цього Закону, які діяли до 01.07.2020 року.
На переконання апеляційного суду, Закон України №720-XI від 17.06.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» жодним чином не впливає на вирішення питання щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Незважаючи на те, що цим законом внесені нові зміни до Закону України №2617-VIII від 22.11.2018, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст. 130 КУпАП та доповнено КК України статтею 286-1, правовий статус ОСОБА_1 , у зв`язку із набранням чинності Законом №720-XI  від 17.06.2020, не змінився, оскільки до набрання чинності цим законом він підлягав відповідальності за ч.1 ст. 130КУпАП в редакції статті, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, у відповідності до приписів ч.1 ст. 8 КУпАП, а після набрання чинності цим Законом була відновлена дія того закону у тій же самій його редакції, за яким ОСОБА_1 притягується до відповідальності.
 
За наведеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього рухуУкраїни та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2020 року стосовно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування та закриття провадження в справі на підставі п.1 та п.6 ст. 247 КУпАП, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, відсутні.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2020 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - без зміни.
 
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає. 

                  Суддя 
Київського апеляційного суду                                                                І.М. Сілкова 

Справа №357/7529/20; Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
Провадження №33/824/4410/2020 
Головуючий у І інстанції - Дорошенко С.І.
Головуючий в апеляційній інстанції - Сілкова І.М.