Справа № 159/4384/20 	Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/259/21  Категорія: 21 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 березня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,
секретар с/з – Галицька І.П.,
з участю:
     позивача – ОСОБА_1 ,
     представника позивача – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2020 року,

                                          В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що вона проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,21 га. Відповідач ОСОБА_3 проживає по сусідству в будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 розпочав виготовляти технічну документацію на свою земельну ділянку. У процесі приватизації був складений акт встановлення в натурі і погодження меж земельної ділянки. 23 грудня 2019 року Тойкутська сільська рада Ковельського району Волинської області своїм рішенням № 41/12 «Про затвердження протоколу засідання комісії по розгляду земельного спору 19.11.2019 року» погодила цей акт. Позивач вважає, що цим погодженням їй були створені перешкоди у користуванні земельною ділянкою, зокрема, вона позбулася проїзду до своєї земельної ділянки площею 0,02 га. 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться в її користуванні, шляхом відновлення межі, яка поділяє земельну ділянку АДРЕСА_1 і АДРЕСА_1 , та повернення їй частини земельної ділянки площею 0,02 га для проїзду.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на це рішення суду, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.
В судовому засіданні позивачка та її представник апеляційну скаргу підтримали і просили скаргу задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Апеляційну скаргу позивачки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , судом першої інстанції враховано, що будь-які права або законні інтереси позивачки відповідачами порушені не були.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
За матеріалами справи встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.6,7).
Судом також установлено, що рішенням Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області від 23 грудня 2019 року вирішено погодити акт встановлення в натурі і погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 (а.с.11).
Позивач вважає, що внаслідок погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 у неї забрали частину земельної ділянки площею 0,02 га, яка використовувалася для проїзду. 
При цьому позивач посилається на записи в погосподарських книгах села Воля Ковельського району за 1986 – 1990 роки, за 2001-2005 роки, за 2006 – 2010 роки, з яких убачається, загальна площа земельної ділянки, якою користується сім`я позивачки ОСОБА_1 складає 0,21 га (а.с.15-20).
Головне управління Держгеокадастру у Волинській області розглянуло звернення ОСОБА_1 і повідомило останній, що 26 грудня 2019 року працівниками ТзОВ «Ковельгеодезія» проведена кадастрова зйомка земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні. В результаті проведеної зйомки встановлено, що площа земельної ділянки, якою користується позивачка, складає  0,25 га, що на 0,02 га більша від фактичної площі земельної ділянки (а.с.15).
За положеннями частини 2 статті 152 ЗК України лише власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Аналогічні роз`яснення містяться і в пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».
Отже, для того, щоб позивачка ОСОБА_1 мала право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, вона повинна мати необхідний обсяг прав та обов`язків щодо володіння та користування спірною земельною ділянкою.
Право власності, постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цих прав та оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 125, 126 ЗК України).
Всупереч зазначеним вимогам закону позивачка суду не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що вона у встановленому законом порядку набула право власності або право користування спірною земельною ділянкою.
Кожна особа, як передбачає частина 1 статті 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Тобто правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні і суспільні інтереси. Суд повинен встановити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-84 цс14.
Частина 1 статті 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки остання суду не довела того, що відповідачами були порушені її право власності або право постійного користування спірною земельною ділянкою.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, право позивачки на користування спірною частиною земельної ділянки підтверджується генеральним планом забудови села Воля Ковельського району Волинської області.
Генеральний план забудови села не є належним та допустим доказом, який підтверджує право власності або право постійного користування позивачки на спірну земельну ділянку.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
              
Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді