УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/13533/20         Головуючий у 1-й інст. Панченко Г. В. 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Зав`язун С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді                                Зав`язуна С.М.,
за участю: секретаря                                Гонгало Н.В.,
захисника                                        Козирєва І.М.,
особи, яку притягнуто до
адміністративної відповідальності         ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу особи, що притягнутої до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 20 листопада 2020 року,
ВСТАНОВИВ :
зазначеною постановою         ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
Згідно постанови суду, 05.11.2020 о 02 год ОСОБА_1 у м. Житомирі по вул. Перемоги, 46, керував транспортним засобом ЗАЗ Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, як незаконну, та прийняти нову, якою провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував вимоги ст.245, 252, 280 КУПАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом. Звертає увагу, посилаючись на положення ст. 266 КУпАП, що його огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, та є недійсним. Вважає, що перелічені докази судом не підтверджують його безпосередньо керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, як і зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП обставини. Наголошує, що один адміністративний протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП без підтвердження його іншими беззаперечними доказами не може безумовно свідчити про вчинення ним зазначеного адміністративного. Зазначає, що був позбавлений можливості правової допомоги адвоката, при цьому, судом при перенесені справи 20.11.2020 йому було відмовлено в укладанні договору з адвокатом.
Захисник ОСОБА_1  – адвокат Козирєв І.М. в своїх поясненнях - доповненнях до апеляційної скарги, також просить скасувати постанову суду першої інстанції, як незаконну, а провадження відносно ОСОБА_1  - закрити. При цьому, зазначає, що факт здійснення останнім керування транспортним засобом не доведено, тому відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП до  ОСОБА_1  не може бути застосована, при цьому, сам по собі протокол не може бути доказом вини ОСОБА_1  та підставою для притягнення його до відповідальності. Зазначає, що після складання протоколу,  ОСОБА_1  надав письмові пояснення де вказав, що із звинуваченням не згоден. Як пояснив  ОСОБА_1  в суді першої інстанції, 05.11.2020 під час оформлення адміністративного матеріалу з ним була присутня свідок  ОСОБА_2 , якій достовірно відомо про обставини що відбувались у вказану дату та час, проте, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги пояснення свідка  ОСОБА_2  припустивши, що вона є заінтересованою особою. В дійсності,  ОСОБА_1  транспортним засобом не керував. Наголошує, що свідки  ОСОБА_3  і ОСОБА_4  можуть підтвердити лише факт відмови гр. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння під час заповнення бланку протоколу, однак підтвердити факт керування транспортним засобом вони не можуть, при цьому, ці свідки не повідомляли працівникам поліції про наявність будь-яких ознак алкогольного сп`яніння. Зазначає, що в розумінні змісту норм КУпАП рапорт поліцейського не може бути доказом вини особи, що притягається до адміністративної відповідальності, фактично рапорт містить особисту суб`єктивну думку працівника поліції, що ґрунтується на його припущеннях і має упереджене значення під час оформлення адміністративного матеріалу відносно певної особи. Також, наголошує, що відео з нагрудної камери долучене до протоколу не містить доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, крім того, на диску є не ідентифікований відеофайл невідомого походження, а в матеріалах справи відсутні посилання па технічний засіб за допомогою якого здійснено даний відеозапис, тому цей доказ є неналежним. Звертає увагу і на те, що на офіційному сайті Верховної Ради України ст.130 КУпАП та стаття 286-1 КК У країни викладені в редакції Закону №2617-УІІІ, внаслідок чого, в діяннях ОСОБА_1 , що виразилися в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.286-1 КК України.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Козирєва І.М. в підтримку апеляційних вимог, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши постанову суду в межах поданої апеляції, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, за положеннями ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Нормами ст.280 КУпАП визначено, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначена ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (надалі - Інструкція), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Порядком).
Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно п.3 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
За ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
Згідно з ч.3 цієї статті у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Згідно з п. 7 Розділу І у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.
Як визначено п.3 Порядку, огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом. Відповідно до п. 6 цього Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. А згідно п.8 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Вирішуючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції вище наведених вимог закону та нормативних актів - дотримався.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №290711 від 05.11.2020 вбачається, що 05.11.2020 о 02-00 у м. Житомирі по вул. Перемоги, 46, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, що останні засвідчили своїми підписами (а.с.1).
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вони є правильні і підтверджуються дослідженими судом доказами.
Як вбачається з диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає в разі як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та так само і за відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з положеннями ст.16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Згідно матеріалів справи №295/13533/20, працівником поліції було виявлено наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» та в найближчому медичному закладі у встановленому порядку відмовився у присутності двох свідків. Як наслідок, щодо ОСОБА_1 було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Як вважає апеляційний суд, зазначений протокол є відповідним вимогам ст.256 КУпАП, зокрема у ньому зазначено: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Цей протокол підписано особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і свідками. Крім того, при складенні протоколу ОСОБА_1 роз`яснені його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України, що останній засвідчив власноручно своїм підписом, як і те, що відповідні пояснення буде надавати в суді (а.с.1). 
Судом апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які пояснили, що вони дійсно були присутні під час складання цього протоколу, при них ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (за допомогою приладу Alkotest Drager або проїхати для огляду до закладу охорони здоров`я), що ними засвідчено їх підписами в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №290711 від 05.11.2020 (а.п.1) та викладено в письмових поясненнях складених працівником поліції.
Крім того, зазначені свідки підтвердили і ті обставини, що ОСОБА_1 на місці складання протоколу про адміністративне правопорушення, пояснював, що його, після проїзду перехрестя, безпричинно було зупинено працівниками поліції. Тобто, як слідує з пояснень свідків, ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом.
Аналізуючи зазначені пояснення свідків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вони є послідовними, об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у справі, підтверджують обставини встановлені в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому є належними та допустимими доказами в справі. 
Крім того, факт зупинки 10.09.2020, 05.11.2020 о 02-00 транспортного засобу ЗАЗ Daewoo під керуванням ОСОБА_1 підтверджено і змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №290711 від 05.11.2020, зокрема в графі пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 особисто зазначив, що «поліцейські не змогли пояснити причини його зупинки», за відсутності з боку останнього зазначення, принаймні, під час складання протоколу його заперечень щодо керування автомобілем чи письмових заперечень з цього приводу долучених до протоколу та матеріалів справи.
Будучи допитаним в суді ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 05.11.2020 опівночі повернувся з відрядження з колегою ОСОБА_2 . В нього вдома випили вина, потім вийшли з дому, оскільки колезі потрібно було додому, сіли в його автомобіль погрітись, двигун не включали, нікуди не їхали і їхати не збирались. Біля них зупинився автомобіль патрульної поліції, патрульний попросив надати документи, в ході спілкування запідозрив, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд, на що він відмовився.
Свідок ОСОБА_2 в суді підтримала версію перебігу подій наведених ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про критичну оцінку пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 (дружні стосунки з ОСОБА_1 , вживала з останнім алкогольні напої, і є заінтересованою особою), наведені з цього приводу в оскарженій постанові суду доводи є обґрунтованими. 
Таким чином, аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ними був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі.
Матеріали справи №295/13533/20 не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. 
Разом з цим, апеляційний суд знаходить слушними апеляційні доводи захисника щодо допустимості, як доказу - відеозапису із нагрудного відеореєстратора працівника поліції (а.п.6). Як встановлено судом апеляційної інстанції цей відеозапис є не відповідним п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапиису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026, зокрема, є не суцільний, складається з фрагментів, на диску є не ідентифікований відеофайл невідомого походження, тощо.
Таким чином, наявний в справі відеозапис із нагрудного відеореєстратора працівника поліції (а.п.6) до уваги апеляційним судом не береться, та визнається недопустимим доказом у справі №295/13533/20.
При цьому, відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані стосовно даного правопорушення встановлюються окрім протоколу про адміністративне правопорушення поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та іншими доказами.
Згідно ст.ст.9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
В ході розгляду справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, на підставі яких зробив належний висновок про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КПК України. 
Вище зазначені докази - протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи (рапорт) в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому правильно покладені судом в основу прийнятого рішення.
З огляду на викладене, оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.
Апеляційні доводи ОСОБА_1 та його захисника щодо закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими та були предметом дослідження в ході судового розгляду справи судом першої інстанції з наданням їм належної оцінки в оскарженій постанові.
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на необґрунтованість прийнятої у справі постанови щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Необґрунтованим є посилання в апеляційній скарзі на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018. 
Так, Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.
17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 720-ІХ).
У Розділі II Закону № 720-ІХ зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII». 1 липня 2020 року Закон № 2617-VIII набрав чинності, а Закон № 720-ІХ був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України».
Зокрема, у зв`язку з набранням чинності І липня 2020 року Законом № 2617-VIII, відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідувашія з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідувания, була закріплена у статті 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» України, а статно 130 КУпАП було змінено.
Однак, Законом України № 720-ІХ внесено зміни до Закону № 2617- VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.
Таким чином, з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання ’чинності Законом № 2617-VIII, а стаття 286-1 КК України виключена.
При апеляційному розгляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст.279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст.252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для його учасників.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Постанову Богунського районного суду м.Житомира від 20 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – змінити.
Визнати недопустимим як доказ у справі – відеозапис від 05.11.2020 з нагрудної камери поліцейського.
В решті постанову залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Житомирського 
       апеляційного суду                                                 С.М. Зав`язун