Головуючий І інстанції: Заічко О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 р. 	Справа № 520/3391/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Бершова Г.Є. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 25.08.20 по справі № 520/3391/2020
за позовом            ОСОБА_1  
до           Головного управління Державної податкової служби у Харківській області      третя особа           Харківська міська рада 
про скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач – ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.12.2019 року Головного управління Державної податкової служби у Харківській області №157624-5706-2031, про визначення суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 29058,06 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, вважає його таким, що винесене з порушенням чинного законодавства. Позивач вважає, що у нього відсутні будь-які підстави для нарахування та сплати орендної плати з фізичних осіб за земельну ділянку, оскільки договір оренди цієї земельної ділянки припинив свою дію, що підтверджено відповідними судовими рішеннями, які набрали законної сили. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 адміністративний позов задоволено. 
Скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.12.2019 року Головного управління Державної податкової служби у Харківській області №157624-5706-2031, про визначення суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 29058,06 (двадцять дев`ять тисяч п`ятдесят вісім гривень шість копійок).
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держаної податкової служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43143704) на користь   ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що позивач перебуває на податковому обліку як платник орендної плати з фізичних осіб за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0077 гектарів. Інформація щодо припинення договору оренди вказаної земельної ділянки у відповідача відсутня. Таким чином, відповідач вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення зі сплати орендної плати з фізичних осіб є правомірним та не підлягає скасуванню, а позовні вимоги є безпідставними та помилковими, а отже не підлягають задоволенню.  
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Також, Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код в ЄДРПОУ ВП: 43983495) подало клопотання, в якому просило замінити відповідача - Головне управління ДПС у Харківській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. До клопотання додає копію наказу ДПС України від 24.12.2020р. № 755, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, та громадських формувань щодо Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу ДПС України.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 Про утворення територіальних органів Державної податкової служби утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, а також реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів, Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. Згідно з додатком 1 та 2 даної постанови утворено Головне управління ДПС у Харківській області, до якого приєдналось Головне управління ДФС у Харківській області.
Згодом, постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби України (далі - ДПС України) за переліком згідно з додатком, до якого, у тому числі, включено Головне управління ДПС у Харківській області, - пункт 1.
В абзаці 4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 закріплено, що права та обов`язки територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 цієї постанови, переходять ДПС України та її територіальним органам.
Наказом ДПС України від 30.09.2020 № 529 утворено як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено Головне управління ДПС у Харківській області.
14 грудня 2020 року було проведено державну реєстрацію створення Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу юридичної особи - ДПС України, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - пі дприємців та громадських формувань внесено запис за № 1000741030008085321.
Наказом ДПС України від 24.12.2020 № 755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893.
Згідно з ч. ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне клопотання про заміну відповідача у справі задовольнити, замінити Головне управління ДПС у Харківській області на суб`єкта владних повноважень, який представляє інтереси органів ДПС України - Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код в ЄДРПОУ ВП: 43983495), як правонаступника.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до протокольної ухвали від 23.02.2021 у зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДПС у Харківській області згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України винесене податкове повідомлення-рішення від 27.12.2019 року №157624-5706-2031 про визначення суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 29058,06 грн. (а.с. 6).
Позивач, не погодившись з зазначеним рішенням, звернувся до суду за його оскарженням.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано нарахована позивачу орендна плата за 2019 рік за земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 20/321-А, оскільки дію договору оренди землі від 15.06.2011 року №631010004000130, на який посилається відповідач, було припинено  його строком дії (01.02.2013 року).
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює  Податковий кодекс України.
Статтею 206 Земельного кодексу України    визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та  землекористувачі.
Згідно із підпунктом 270.1.1  пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України        об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.
Відповідно до п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.
Відповідно до статті 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України). Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України).
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що обов`язковою умовою для виникнення у контролюючого органу обов`язку нараховувати фізичній особі орендну плату за земельну ділянку є статус даної особи як землекористувача.
Колегією суддів встановлено, що підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки контролюючого органу про наявність у позивача у 2019 році обов`язку нараховувати та сплачувати орендну плату з фізичних осіб за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0077 гектарів, що перебуває у його користуванні за договором оренди земельної ділянки №631010004000130 від 15.06.2011 року (зареєстрованого 22.11.2011 року), укладеного з Харківською міською радою. 
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, правовідносинам, які підлягають вирішенню в рамках даної справи передували ті, відносно яких є такі, що набрали законної сили рішення у справі №643/19810/13-а, №820/2819/17, №2040/6227/18, отже, певні обставини не підлягають доказуванню при розгляді поточної справи, що нормативно закріплено у ч.4   ст.78 КАС України.
Так, судовими рішеннями по вказаним справам, встановлено наступне.
Позивачу – ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення №25-1 літера Б-1, загальною площею 60,9 кв.м. по АДРЕСА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.09.2002 року та нотаріально посвідченого договору про розірвання договору купівлі-продажу від 19.10.2006 року (а.с. 9-10).  Право власності на приміщення      зареєстровано у      встановленому законом порядку      як нерухоме майно відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності      від 16.04.2014 року (а.с. 11-14).
15.06.2011 року між ОСОБА_1  та Харківською міською радою укладено договір оренди землі №631010004000130, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,      загальною площею 0,0077 га для обслуговування належного позивачу майна, строком до 01.02.2013 року (а.с. 15-16).
Факт отримання у користування майна за вищезазначеним договором підтверджується актом приймання - передачі земельної ділянки від 24.11.2011 року № 251/11 (а.с.16).
Позивач на час дії договору від 15.06.2011 року оренди земельної ділянки був платником      орендної плати з фізичних осіб.
23.10.2012 року позивач звернувся до Харківської міської ради із заявою про продовження дії вищевказаного договору оренди земельної ділянки або укладення договору на новий строк (а.с.17), однак відповіді не отримав.
Виконавчим комітетом Харківської міської ради було прийнято рішення № 21 від 22.01.2014 року "Про відновлення, належне утримання та приведення міської території в придатний до використання територіальною громадою міста стан", яким постановлено розірвати договори оренди землі та звільнити земельні ділянки, які зайняті самовільно або використовуються з порушенням умов договорів оренди землі.
Не погодившись зі спірним рішенням, в частині, що стосується включення до Переліку об`єктів, що підпадають під дію пункту 1 вказаного рішення, належного ОСОБА_1  на праві власності нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , позивач оскаржив його до Московського районного суду м. Харкова.
В ході розгляду справи № 643/19810/13-а за позовом ОСОБА_1 про скасування рішення № 21 від 22.01.2014 року представник Харківської міської ради обґрунтовував законність такого рішення відсутністю діючого договору оренди землі і припиненням укладеного 15.06.2011 року за закінченням його строку.
Постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.06.2014 року по справі №643/19810/13-а, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.05.2016 року (К/800/57935/14), зазначений позов задоволено: визнано нечинним рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 21 від 22.01.2014 року "Про відновлення, належне утримання та приведення міської території в належний для використання територіальною громадою міста стан" в частині включення до Переліку самовільно розміщених об`єктів, від яких звільняється територія м. Харкова з метою відновлення, належного утримання та приведення до придатного для використання територіальною громадою міста стану, який є додатком до вказаного рішення, нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18-25).
Відповідно до вказаних рішень вбачається, що компетенція органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів не поширюється на прийняття рішень, наслідком яких є звільнення території міста від нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності, примусове припинення права власності на таке майно.
Також судовими рішеннями по справам №820/2819/17 та №2040/6227/18, встановлено, що в подальшому позивач неодноразово звертався до Харківської міської ради з проханням укласти договір оренди земельної ділянки,  однак у відповідь отримав листи ( від 20.06.2014 року № Ш-5-9975/1-14.08-39,  від 03.03.2016 № Ш-5-5005/1-16.08-39), в яких вказувалося про недоцільність розгляду питання щодо поновлення строку дії договору оренди або укладення нового (а.с. 26-27).
Таким чином, орендодавець - Харківська міська рада своїми конкретними діями визначив факт припинення договору оренди та небажання його поновлювати або укладати новий.
Зазначені обставини також встановлені судовими рішеннями по справам №820/2819/17 та №2040/6227/18.
Крім того, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , як добросовісний користувач, до 2015 року продовжував сплачувати орендну плату визначену договором, сподіваючись на його поновлення або укладення нового.
На підставі викладеного та встановлених обставин судовими рішеннями, що набрали законної сили, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано нарахована позивачу орендна плата за 2019 рік за земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки дію договору оренди землі від 15.06.2011 року №631010004000130, на який посилається відповідач, було припинено  його строком дії (01.02.2013 року).
Доводи апеляційної скарги про наявну в Департаменті земельних відносин інформацію про дію станом на 01.01.2020 року договору оренди землі №631010004000130 від 15.06.2011 року (зареєстрованого 22.11.2011 року), спростовуються відповіддю Харківської міської ради від 25.04.2018 року №Ш-5-13882/1-18.08-31 (а.с. 28), надану на звернення позивача, про те, що документи стосовно надання земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 в Департаменті земельних відносин не обліковуються. 
Щодо повернення земельної ділянки позивачем у разі припинення договору оренди землі, суд зазначає, що після закінчення строку дії вищезазначеного договору оренди землі позивач не повернув орендодавцю земельну ділянку та продовжував фактично користуватися нею, що позивачем визнається та підтверджується правомірність таких дій ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.05.2016 року, оскільки нежитлова будівля, що розташована на спірній земельній ділянці належить позивачу на праві приватної власності, а до компетенції органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів не поширюється на прийняття рішень, наслідком яких є звільнення території міста від нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності. 
При цьому, згідно квитанції від 31.07.2019 р. (а.с.29) позивачем було сплачено земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік за вказану земельну ділянку, зарахування якого до земельного податку з фізичних осіб контролюючим органом не оспорюється.   
Доводи апеляційної скарги про те, що до контролюючого органу по теперішній час не надходила інформація про припинення договору оренди вказаної земельної ділянки, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судові рішення по справам №643/19810/13-а, №820/2819/17, №2040/6227/18 набрали законної сили та є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України в силу положень ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 14 КАС України. Вказана інформація є загальновідомою. 
Згідно з частиною 2   статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Відповідно до ч. 1, ч. 2   ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України   Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78   цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючим органом не доведено правомірність податкового повідомлення-рішення від 27.12.2019 року №157624-5706-2031 про визначення суми податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 29058,06 грн., а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.  
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 року по справі №520/3391/2020 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 по справі № 520/3391/2020  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    Г.Є. Бершов