Окрема думка
 
03 березня 2021 року                                                           м. Київ
 
справа № 504/442/15-ц
провадження № 61-9306св20
 
судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Мартєва С. Ю. 
 
при розгляді у порядку спрощеного позовного провадження касаційної скарги адвоката Вознюка Матвія Пилиповича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року у складі судді Бабакова В. П. та постанову Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Князюка О. В., Таварткіладзе О. М., 
Описова частина 
Короткий зміст вимог скарги
У лютому 2015 року адвокат Вознюк М. П. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із скаргою на рішення та дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Стоніса Ю. В., заінтересована особа ОСОБА_2 . 
Скаргу мотивував тим, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 лютого 2013 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 7/12 часток житлового будинку на АДРЕСА_1 . 
Згідно з указаним рішенням суду ОСОБА_1 підлягала вселенню в будинок, а ОСОБА_2 підлягала виселенню з будинку. 
На виконання виконавчого листа Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року № 2-56/11 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Стонісом Ю. В. відкриті виконавчі провадження. 
Заявник вважає, що державним виконавцем під час виконання рішення суду, всупереч Закону України «Про виконавче провадження» вчинено неправомірні дії та прийнято неправомірні рішення.
З урахуванням уточнень скарги просив суд визнати неправомірними рішення та дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Стоніса Ю. В., а саме:
акт від 19 грудня 2014 року про добровільне виселення ОСОБА_2 ; 
постанову від 10 жовтня 2014 року про повернення виконавчого документу стягувачеві ОСОБА_1 ;
акт від 25 лютого 2014 року та акт від 12 березня 2014 року про проживання неповнолітніх дітей в будинку АДРЕСА_1 ; 
акт від 14 серпня 2014 року;
постанову від 20 січня 2015 року про закриття виконавчого провадження про виселення ОСОБА_2 .
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року матеріали справи за скаргою адвоката Вознюка М. П. в інтересах ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Стоніса Ю. В., заінтересована особа   ОСОБА_2 , передано на розгляд до Суворовського районного суду м. Одеси. 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року у задоволенні скарги  відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем прийняті рішення про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 та пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». 
У частині відмови у задоволенні скарги щодо визнання неправомірними актів державного виконавця, суд виходив з того, що акт - це документ, який підтверджує певні встановлені факти або події та не являється документом нормативної дії, які можуть бути оскаржені. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
На ухвалу місцевого суду адвокат Вознюк М. П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року клопотання адвоката Вознюка М. П. в інтересах ОСОБА_1  про зупинення провадження у справі задоволено. 
Зупинено провадження у цій справі до розгляду в касаційному порядку касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, ОСОБА_1 про встановлення факту реєстрації шлюбу, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнання права власності на частку земельної ділянки.
Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 вересня 2017 року скасовано.
У позові ОСОБА_2 до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, ОСОБА_1 про встановлення факту реєстрації шлюбу, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнання права власності на частку земельної ділянки, відмовлено.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року поновлено провадження у даній справі.
Постановою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд повно і всебічно з`ясував всі обставини справи, дав належну правову оцінку доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а постановлена ухвала відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У червні 2020 року адвокат Вознюк М. П. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій; справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції. 
У грудні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто і вирішено за відсутності учасників справи, належним чином не повідомлених про час та місце розгляду справи як у місцевому суді, так і в суді апеляційної інстанції; у суді апеляційної інстанції справу розглянуто неповноважним складом суду; судові рішення місцевого суду та суду апеляційної інстанції не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України; суд апеляційної інстанції порушив вимоги статті 367 ЦПК України. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Мотивувальна частина 
Вважаю, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
Основна мета Цивільного процесуального кодексу України - встановлення гарантій  дотримання процесуальних прав учасників судового процесу, зокрема учасників справи, під час вирішення їх цивільних і цивільних процесуальних прав і обов`язків.
З огляду на частину першу та другу статті 386 ЦПК України (у редакції на час розгляду скарги судом першої інстанції) скарга повинна розглядатися у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. 
Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець не можуть з`явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.
У справі відсутні докази того, що  ОСОБА_1 чи її представник повідомлені про розгляд скарги судом першої інстанції 20 жовтня 2017 року. 
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України (у редакції на час розгляду апеляційної скарги) розгляд справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, безумовно є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Постановляючи ухвалу в справі, суд першої інстанції вимоги статті 386 ЦПК України (у редакції на час розгляду скарги судом першої інстанції) до уваги не прийняв, а суд апеляційної інстанції зазначені процесуальні порушення відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України (у редакції на час розгляду апеляційної скарги) належним чином не усунув. 
За таких обставин, доводи касаційної скарги про те, що справу розглянуто і вирішено за відсутності учасників справи, належним чином не повідомлених про час та місце розгляду справи у місцевому суді є обґрунтованими.
Частина перша статті 411 ЦПК України встановлює необхідний мінімум гарантій доступу до належного правосуддя у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, при порушенні яких судові рішення скасовуються безумовно.
Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України гарантовано, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщосправу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. 
З огляду на пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України вважаю, що оскільки учасники справи не повідомлялись про розгляд скарги 20 жовтня 2017 року, відповідно до вимог частини другої 386 ЦПК України (у редакції на час розгляду скарги судом першої інстанції), судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд незалежно від обґрунтованості інших доводів касаційної скарги. 
 
Суддя                                                                                                                      С.Ю. Мартєв