ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 березня 2021 року           справа №200/576/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

     Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г.,  Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року  у справі  № 200/576/21-а (головуючий І інстанції Льговська Ю.М., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області)   за позовом   Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго»   до   виконавчого комітету Дружківської міської ради  про  скасування рішення, -

                                                    В С Т А Н О В И В :

          Позивач – Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Дружківської міської ради  про  скасування рішення від 01.07.200 року № 581.
          Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України (а.с. 27-28).
          Позивач не погодився з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм процесуального права та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування доводів посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 2 жовтня 2020 року у справі № 340/458/19, вважає, що зазначений позов поданий без порушення правил юрисдикції (а.с. 31-38).
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, дійшов висновку, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Суд апеляційної інстанції вивчив матеріали справи за доводами апеляційної скарги та встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послу (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Згідно ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на дату прийняття відповідачем спірного рішення) від 24 червня 2004 року № 1875-IV (далі – Закон № 1875) до  повноважень  органів  місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: 1) затвердження  та  реалізація  місцевих  програм  у   сфері житлово-комунального   господарства,   участь   у  розробленні  та реалізації відповідних державних і регіональних програм;   2) встановлення  цін/тарифів  на  житлово-комунальні  послуги  відповідно до закону;    3) затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних  послуг, контроль за їх дотриманням; 4) визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до  цього  Закону  в  порядку,  затвердженому  центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства;  5) управління об`єктами у сфері  житлово-комунальних  послуг, що  перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад,  забезпечення  їх  належного   утримання   та   ефективної експлуатації;  6) забезпечення   населення   житлово-комунальними  послугами необхідних рівня та якості;  7) встановлення  зручного   для   населення   режиму   роботи виробників та виконавців;  8) інформування  населення  відповідно  до  законодавства про реалізацію   місцевих   програм   у   сфері   житлово-комунального господарства, а      також      щодо      відповідності     якості житлово-комунальних  послуг  нормативам,  нормам,  стандартам   та правилам; 9) укладання договорів з підприємствами різних форм власності на вироблення та/або виконання житлово-комунальних послуг; 10) здійснення  контролю  за  дотриманням  законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг; 11) проведення   моніторингу   виконання   місцевих   програм розвитку житлово-комунального господарства; 12) вирішення інших питань у сфері житлово-комунальних послуг відповідно до законів.
Згідно ст. 13 Закону України від 02.06.2005 року № 2633-IV «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633, в редакції станом на дату прийняття відповідачем спірного рішення) до основних  повноважень  органів  місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать:  регулювання діяльності  суб`єктів  відносин  у    сфері теплопостачання в межах, віднесених до відання відповідних рад;  затвердження місцевих програм  розвитку у  сфері теплопостачання,  участь у розробці та  впровадженні  державних  і регіональних програм у цій сфері; затвердження з   урахуванням   вимог  законодавства  у  сфері теплопостачання проектів містобудівних програм, генеральних планів забудови   населених   пунктів,   схем  теплопостачання  та  іншої містобудівної документації;  здійснення контролю  за  забезпеченням  споживачів тепловою енергією відповідно до нормативних вимог;  погодження на   розміщення в  межах  відповідної адміністративно-територіальної  одиниці  нових  або  реконструкцію діючих   об`єктів  теплопостачання  та  сприяння  розвитку  систем теплопостачання на відповідній території;   встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і  межах,  визначених законодавством,  тарифів на теплову енергію, які  надаються   підприємствами   та   організаціями   комунальної власності,  крім  тарифів  на теплову енергію,  що виробляється на установках  комбінованого  виробництва  теплової   і   електричної енергії.
Згідно ч. 2 ст. 8 закону № 1875 Стандарти,  нормативи,  норми,  порядки  (481-2005-п) і правила   (630-2005-п)  у  сфері  житлово-комунальних  послуг розробляють  і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган  виконавчої  влади у сфері стандартизації, центральний орган виконавчої   влади  з  питань  житлово-комунального  господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 25 Правил надання послуг з централізованого опалення,                   постачання холодної та гарячої  води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила № 630), відключення   споживачів   від  мереж  централізованого опалення  та  постачання  гарячої  води здійснюється у порядку, що затверджується  центральним  органом  виконавчої  влади  з  питань житлово-комунального  господарства.  
На виконання вищевказаного пункту Правил № 630, наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2005 року затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (далі - Порядок № 4 в редакції чинній на дату прийняття спірного рішення відповідачем).
Згідно п. 1.2 Порядку № 4 для реалізації права споживачів на відмову від  отримання 
послуг  ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу  міжвідомчу комісію  для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі -  Комісія),  призначає  голову  та  затверджує  її склад,  затверджує  положення  про  роботу  комісії (склад комісії наведено в додатку 1).
За змістом пункту 2.2 Порядку № 4 Комісія  розглядає  надані  документи  лише за наявності затвердженої  органом  місцевого  самоврядування  в  установленому порядку   оптимізованої   схеми   перспективного  розвитку  систем теплопостачання  населеного  пункту  та  у  відповідності  до неї. Комісія, після   вивчення   наданих   власником  (власниками) документів,  у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж  ЦО  і ГВП,  улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та  збір  вихідних  даних  і  технічних  умов  для виготовлення  проектної  документації. Рішення Комісії  оформляється  протоколом,  витяг  з  якого у десятиденний  строк  надається  заявникові.
Згідно пп. 1 п. «а» ст. 30 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР, в редакції чинній на дату прийняття спірного рішення відповідачем) до відання виконавчих органів  сільських,  селищних,  міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження: управління  об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають  у  комунальній  власності  відповідних територіальних громад,  забезпечення  їх  належного   утримання   та   ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
Спірним рішенням виконкому ОСОБА_1 надано дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону № 1875 суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади,  органи місцевого   самоврядування,   власники,  виробники,  виконавці  та споживачі житлово-комунальних послуг.
Отже, орган місцевого самоврядування (виконавчий орган відповідної ради в особі постійно діючої Комісії), приймаючи рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання (далі - ЦО і ГВП), діє як суб`єкт владних повноважень та реалізує у такому випадку надані йому законами повноваження у сферах житлово-комунальних послуг і теплопостачання, тобто здійснює публічно-владні управлінські функції.
При цьому, рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП жодним чином не зачіпає питань володіння, користування або розпорядження житлом, не змінює обсягу права власності, не припиняє його і не впливає на правовідносини, пов`язані з реалізацією особами такого права.
Порушення своїх прав позивач обґрунтовує тим, що він є виконавцем послуг з теплопостачання й відключення від мереж ЦО і ГВП  громадянина згідно з спірним рішенням вплине на обсяг нарахувань оплати за такі послуги.
Отже, спір у цій справі виник у сфері публічно - правових відносин, а його предмет стосується законності рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання ним власних публічно - владних управлінських функцій за наслідками розгляду відповідного звернення громадянина стосовно відключення квартири від мереж ЦО і ГВП.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом апеляційної інстанції враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2020 року у справі № 340/458/19.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового  висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Отже, через невірне застосування норм процесуального закону, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у адміністративній справі.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 287, 311, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго»  - задовольнити.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 р.  у справі  № 200/576/21-а за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго»   до   Виконавчого комітету Дружківської міської ради  про  скасування рішення  – скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Повний текст постанови складений 22 березня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:                                                                                    І.В. Геращенко 

                                                                                                                   Е.Г. Казначеєв

                                                            Г.М. Міронова