ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2021 року                                                                                      Справа № 15/109-10 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Павлюк І.Ю. 

секретар судового засідання          Котюбіна А.О.
за участю представників сторін:
від позивача - Котюк Т.А. (ордер від 15.10.2020 № КС 445432)
від відповідача - не з`явився                           
від третьої особи Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України - Колода Є.Г. (довіреність від 11.11.2020 №2431-03/67) 
розглядаючи апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 15.06.2020 суддею Лабунською Т.І., повний текст складено 24.06.2020 у справі № 15/109-10 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд", с.Звиняче, Горохівського району Волинської області
до Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод", с.Бджільна, Теплицького району Вінницької області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ной Хаг", м.Київ
за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест", м.Київ
за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, м.Київ
про стягнення 1 561 437,06грн.
в межах справи №15/109-10
за заявою Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Вінницької обласної дирекції, м.Вінниця
до Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод", с. Бджільна Теплицького району Вінницької області
про  банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ “Агро Фонд” звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Державного підприємства “Бджільнянський спиртовий завод” про стягнення коштів в сумі 1561437,06 грн., з яких 1391488,00 грн. основний борг, 114214,55 грн. пеня, 9387,50 грн. проценти річних та 46347,01 грн. інфляційних втрат. 
Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов договору поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019 в частині зобов`язань з оплати отриманого товару.
Провадження з розгляду даної позовної заяви відкрито у межах справи № 15/109-10 про  банкрутство ДП “Бджільнянський спиртовий завод”.
В процесі розгляду справи судом першої інстанції залучено до участі у справі ТОВ “Фонд Ріелті Інвест” в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору про визнання правочину недійсним.
Також місцевим господарським судом прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до ТОВ “Агро Фонд” та ДП “Бджільнянський спиртовий завод” про визнання недійсним договору поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 15.06.2020 у справі № 15/109-10 позов задоволено частково. 
Стягнуто з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" 1 391 488,00 грн. - боргу, 114 214,55 грн. - пені, 22585,41 грн. - судового збору, 75 284,68 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, 3857,20 грн. - транспортних витрат.
Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 9387,50 грн. - 3% річних, 46347,01 грн. - інфляційних.
Заяву ТОВ "Агро Фонд" від 18.10.2019р. про стягнення судових витрат задоволено частково. Відмовлено в стягненні з відповідача судових витрат на суму 836,16 грн. - судового збору, 2787,17 грн. - витрат на професійну правову допомогу, 142,80 грн. - транспортних витрат. Витрати на суму 836,16 грн. - судового збору, 2787,17 грн. - витрат на професійну правову допомогу, 142,80 грн. - транспортних витрат покладено на позивача.
Задоволено заяву ТОВ "Фонд Ріелті Інвест". Визнано недійсним правочин між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод" №15/02/19/1 від 15.02.2019. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" із Державного бюджету надмірно сплачені кошти в сумі 1921,00 грн. (сплачені згідно квитанції від 17.10.2019, яка знаходиться в матеріалах справи №15/109-10). Стягнуто з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" 1921,00 грн - витрат на судовий збір.
Задоволено зустрічну позову заяву Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України. Визнано недійсним договір поставки №15/02/19/1 від 15.02.2019, укладений між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" на користь Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 1051,00 грн. - витрат на судовий збір. Стягнуто з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" на користь Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 1051,00 грн. - витрат на судовий збір.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір поставки №15/02/19/1 від 15.02.2019, укладений між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод" підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить вимогам ч. 13 ст. 13 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” в частині розпорядження майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника, без погодження з розпорядником майна. Разом з цим, враховуючи наявність факту передачі позивачем товару відповідачу, здійснення його часткової оплати останнім, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 1391488,00 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України. Вимоги в частині стягнення 114214,55 грн. пені задоволені виходячи з того, що на них не розповсюджується дія мораторію на задоволення вимог кредиторів. Натомість в задоволенні вимог про стягнення 9387,50 грн. процентів річних та 46347,01 грн. інфляційних втрат відмовлено, оскільки згідно ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію не застосовуються індекс інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми тощо.  
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині стягнення з ДП "Бджільнянський спиртовий завод" на користь ТОВ "Агро Фонд" 1 391 488,00грн. - боргу, 114 214,55грн. - пені, 22585,41грн. - судового збору, 75 284,68 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, 3857,20грн. - транспортних витрат за недійним правочином №15/02/19/1 від 15.02.2019, укладеним між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод". Також, просить здійснити розподіл судових витрат.
Аргументуючи доводи апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції при вирішенні спору вийшов за межі позовних вимог та безпідставно застосував наслідки недійсності правочину. Звертає увагу, що договір поставки в даному випадку є оспорюваним правочином, а не нікчемним. Частина 5 ст. 216 ЦК України надає право суду застосувати наслідки недійсності саме нікчемного правочину, а не оспорюваного.
Позивач — ТОВ “Агро Фонд” у наданих суду поясненнях проти доводів апелянта заперечує з тих підстав, що судом не застосовувались наслідки недійсності правочину згідно ст. 216 ЦК України, а вимоги позивача частково задоволені на підставі ст. 1212 ЦК України.
Учасники справи не скористались правом подачі письмових відзивів на апеляційну скаргу. 
Розгляд даної апеляційної скарги здійснено судом з перевищенням строку, встановленого ст. 273 ГПК України з огляду на зміни у складі суду, а також з метою дотримання процесуальних прав сторін в частині рівності та змагальності в судовому процесі. Поряд з цим судом враховано положення статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, згідно яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
За умовами ст.. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Разом з цим суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.   
Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
15.02.2019 року між ТОВ "Агро Фонд" (продавець) та ДП "Бджілянський спиртовий завод" (покупець) було укладено договір поставки № 15/02/19/1.
В порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов"язався передати у власність покупця, а покупець, в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов"язався оплатити й прийняти зернові культури (кукурудза, кукурудза подрібнена, пшениця, і т.п.) відповідно до ДСТУ 3768-2010 - Національний стандарт України (п.1.1. договору).
Товар має бути поставлений не менше ніж за 60 календарних днів до закінчення строку його придатності (п.1.2. договору).
Вартість однієї тони товару на кожну конкретну партію товару вказана в накладних та /або в специфікаціях (додаток до даного договору), які є невід"ємними частинами цього договору (п.2.1. договору).
Загальна кількість товару визначається згідно видаткових накладних (п.2.2. договору).
Відповідно до п.2.3. договору розрахунок за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом десяти банківських днів після поставки товару покупцю та надання відповідних рахунків, накладних.
Передача товару, вказаного в п.1.1. даного договору, здійснюється на складі покупця (п.3.1. договору).
Відповідно до п.5.4. договору, при несвоєчасній оплаті вартості поставленої партії товарів покупцем постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення.
Даний договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2019 року, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов"язань.
15.02.2019 року між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджілянський спиртовий завод" було підписано специфікацію        № 1 до договору поставки № 15/02/19/1.
Відповідно до п.1 даної специфікації продавець зобов"язався передати у власність покупця, а покупець зобов"язався прийняти та оплатити на умовах договору поставки 500 тон кукурудзи, за ціною 4800, 00 грн з ПДВ, на загальну суму - 2 400 000,00 грн з ПДВ.
Покупець зобов"язався здійснити оплату загальної вартості продукції зазначеної у специфікаціях до цього договору протягом 10 банківських днів з дня її отримання (п.2 специфікації).
На виконання умов договору позивач поставив відповідачу, а останній прийняв        331, 56 тон кукурудзи, на загальну суму 1 591 488 грн, що підтверджується видатковими накладними № 336 від 19.02.2019 р, № 342 від 20.02.2019 р, № 353 від 21.02.2019 р, № 361 від 22.02.2019 р, № 357 від 23.02.2019 р, № 406 від 25.02.2019 р, № 413 від 26.02.2019 р, довіреністю № 1027 від 15.02.2019 р, товарно - транспортними накладними (т.16 а.с.25-34).
В матеріалах справи наявні рахунки на оплату виставлені позивачем відповідачу (т.16 а.с.35-41).
Відповідач на виконання взятих на себе зобов"язань сплатив позивачу лише 200 000, 00 грн, що стверджується банківською випискою по рахунку.
Сторонами було підписано акт взаємних розрахунків, згідно якого борг відповідача перед позивачем складав 1 391 488,00 грн.
Матеріали справи також містять докази звернення позивача до відповідача із вимогою та претензією про погашення заборгованості в сумі 1 391 488,00 грн, які залишенні відповідачем без реагування.
Таким чином, борг відповідача перед позивачем складає 1 391 488, 00 грн, що і стало причиною звернення останнього із позовом до суду.
За змістом    ст. 11 Цивільного кодексу України    цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Згідно із ч.ч. 1, 2    ст. 712 ЦК України    за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В силу    ст. 655 ЦК України    за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до    ст. 692 ЦК України    покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч.1    ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі    ст. 526 Цивільного кодексу України,    ст. 193 Господарського кодексу України    зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7    ст. 193 Господарського кодексу України)
Відповідно до    ст. 527 ЦК України    боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків не пред`явлення такої вимоги.
З урахуванням встановлених обставин та наведених норм законодавства, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі позивачем товару відповідачу та відсутність повної та своєчасної оплати зі сторони останнього за отриманий товар. 
Разом з цим судом першої інстанції встановлено, що ухвалою суду від 29.10.2010 року про порушення провадження у справі 15/109-10 про банкрутство Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, у зв`язку з чим заборонено органам стягнення та органам державної виконавчої служби стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства. Також заборонено службовим особам боржника та уповноваженим ними особам укладати угоди, якими передбачається відчуження (продаж, передача в оренду, довірче управління чи інше) активів боржника (рухомого та нерухомого майна).
Ухвалою від 24.05.2012 року в справі № 15/109-10 розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Бойка О.В.
Відповідно до    ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"    (в редакції до 19.01.2013 р) розпорядження майном боржника - система заходів щодо нагляду та контролю за        управлінням та розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження та ефективного використання майнових активів боржника та проведення аналізу його фінансового становища.
Розпорядник майна - фізична особа, на яку у встановленому цим Законом порядку покладаються повноваження щодо нагляду та контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника на період провадження у справі про банкрутство в порядку, встановленому цим Законом.
Як вбачається із матеріалів справи договір поставки № 15/02/19/1 було укладено між сторонами 15.02.2019 року. Специфікацію № 1 до вказаного договору було підписано між сторонами також 15.02.2019 року.
Відповідно до ч. 13    ст. 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"    (в редакції до 19.01.2013 р) в редакції чинній на момент укладення договору поставки № 15/02/19/1 та підписання специфікації № 1 до нього,    керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди    щодо: передачі нерухомого майна в оренду, заставу, внесення зазначеного майна як внеску до статутного капіталу господарського товариства або розпорядження таким майном іншим чином; одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника; розпорядження іншим майном боржника,    балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.
Балансова вартість активів боржника, станом на 31.12.2019 р, становила 1 759 000,00 грн., тоді, як згідно договору поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019 року, специфікації № 1 ДП "Бджілянський спиртовий завод" взяло на себе зобов"язання щодо оплати товару на суму 2 400 000,00 грн, що перевищує 1% балансової вартості активів підприємства.
Матеріали справи не містять доказів укладення договору поставки та підписання специфікації № 1 за погодженням з розпорядником майна.
Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019 року, специфікація № 1 від 15.02.2019 року необхідно визнати недійсними.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками з наступних підстав.
Звертаючись до суду з вимогами про визнання недійсним договору поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019 року, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України в зустрічній позовній заяві, а також Товариство з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" в заяві третьої особи з самостійними вимогами, обгрунтували свої доводи тим, що всупереч вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( в редакції до 19.01.2013) під час укладення договору не було дотримано вимог ч. 13 ст. 13 даного Закону. А саме, уклавши спірний договір поставки та специфікацію № 1, ДП "Бджільнянський спиртовий завод" взяло на себе обов`язок по оплаті поставленого товару у розмірі 2400000,00 грн., що перевищує 1% балансової вартості активів боржника без надання згоди розпорядником майна боржника.
За умовами ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. 
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 80 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач, особи, яким надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах зустрічної позовної заяви Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, а також в матеріалах заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" відсутні будь-які докази, що підтверджують викладені останніми вимоги.
Зокрема, відсутні докази того, що загальна сума зобов`язання боржника за оспорюваним договором в розмірі 2400000,00 грн. перевищує 1 % балансової вартості активів боржника, а також докази того, що розпорядником майна боржника не надавалась згода на укладення даного правочину. 
ТОВ "Фонд Ріелті Інвест" у своїй заяві посилався на те, що згідно з поясненнями бухгалтера ДП "Бджільнянський спиртовий завод" і даних аудиторського звіту про результати державного фінансового аналізу діяльності ДП "Бджільнянський спиртовий завод" станом на перший квартал 2017 балансова (первісна) вартість активів боржника (основних засобів) становить приблизно 8000000,00 грн. При цьому вказував, що на даний час у нього відсутні інші докази щодо підтвердження балансової вартості активів боржника і просив продовжити строк для їх надання. Також останнім заявлялось до суду клопотання про витребування у ДП "Бджільнянський спиртовий завод" у паперовій формі належним чином завірених копій всіх документів фінансової звітності за І квартал та І півріччя 2019 року. (а.с. 209-220, 243-243 т. 16).
Разом з цим матеріали справи не містять ні пояснень бухгалтера, ні даних аудиторського звіту, ні доказів задоволення клопотання про витребування доказів і подання останніх суду.
Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у своїй позовній заяві, окрім іншого, лише вказало на порушення норм спеціального законодавства про банкрутство під час укладення спірного договору, однак жодних доказів в підтвердження вказаних обставин не подало.
Відсутність згоди розпорядника майна на укладення спірного правочину заявники обгрунтували з позиції, що така згода відсутня в матеріалах справи.
Колегія суддів відмічає, що положення ч. 13 ст. 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013) не визначає в якій формі (усна чи письмова) має бути надана згода розпоряджника майна на укладення правочину боржником. Не вказано також, що така згода обов`язково вказується в самому правочині. 
Заявниками не подано до суду доказів того, що останні звертались до розпорядника майна боржника для отримання інформації щодо надання згоди на укладення спірного правочину та отримали ствердну відповідь. Відтак аргументи останніх в констатації факту відсутності згоди розпорядника майна є неспроможними та не підтвердженими жодними доказами.
Додатково судовою колегією відмічається, що викладені в зустрічній позовній заяві Мінекономіки доводи про порушення сторонами договору вимог ст.ст. 180, 266, 268 ГК України щодо некоректного та неточного визначення предмету договору, не можуть бути підставою для визнання договору недійсним. Оскільки положення ч. 2 ст. 266 ГК України передбачають визначення загальної кількості товарів та їх співвідношення за сортами, групами, підгрупами, марками, видами тощо, за згодою сторін, відповідно відсутність детального опису товару в договорі чи специфікації не є порушенням норм чинного законодавства.
Відтак, подані Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" заяви з вимогами про визнання правочину недійсним є безпідставними, необгрунтованими доказами та задоволенню не підлягають.
Виходячи з викладеного колегією суддів зазначається, що суд першої інстанції прийняв рішення про визнання недійсним правочину за умови недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими а також з порушенням норм процесуального права в частині надання належної оцінки поданим доказам.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ТОВ "Фонд Ріелті Інвест", а також задоволення зустрічної позовної заяви Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в їх задоволенні.
Досліджуючи вимоги позивача ТОВ "Агро Фонд" в частині нарахованих 114214,55 грн. пені, 9387,50 грн. процентів річних та 46347,01 грн. інфляційних втрат, судовою колегією приймається до уваги наступне.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Пунктом 4.5 договору поставки встановлено, що при несвоєчасній оплаті вартості поставленої партії товарів покупцем, постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. 
З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується порушення зобов`язань відповідача з оплати поставленого товару, судова колегія вважає правомірним нарахування пені за період прострочення зобов`язань з 06.03.2019 по 31.05.2019 в сумі 114214,55 грн. Надіний позивачем розрахунок є арифметично вірним, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом перевірено вчинені позивачем нарахування 3 % річних за період 06.03.2019 по 31.05.2019 в сумі 9387,50 грн., а також збитків від інфляції за вказаний період в сумі 46347,01 грн. Надані позивачем розрахунки є арифметично вірними, а тому вимоги в цих частинах з огляду на допущене порушення грошового зобов`язання також підлягають задоволенню.
Колегією суддів також відмічається, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду від 29.10.2010 у справі № 15/109-10 не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення штрафних та фінансових санкцій. Положеннями ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013), а також ч. 1 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення цих зобов`язань, застосованих до дня введення мораторію.
Тобто мораторій поширює свою дію тільки на вимоги, строк виконання яких настав до дня введення мораторію.
З огляду на вищенаведене колегія суддів зазначає, що позовні вимоги ТОВ "Агро Фонд" до Державного підприємства “Бджільнянський спиртовий завод” про стягнення коштів в сумі 1561437,06 грн., з яких 1391488,00 грн. основний борг, 114214,55 грн. пеня, 9387,50 грн. проценти річних та 46347,01 грн. інфляційних втрат, обгрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Враховуючи скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про визнання недійним правочину, апеляційна скарга Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України задоволенню не підлягає. 
Відповідно до ст.ст. 129, 282 ГПК України суд апеляційної інстанції проводить новий розподіл судових витрат, за яким витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача, а витрати заявників Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" залишаються за ними. 
За результатами розгляду заяви ТОВ "Агро Фонд" від 18.10.2019 року про стягнення з відповідача 23 421, 57 грн - витрат зі слати судового збору, 78 071, 85 грн - витрат на професійну правничу допомогу, 4000, 00 грн - транспортних витрат, пов"язаних із прибуттям до суду, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про їх обгрнтованість та підставність в розумінні ст.ст. 123, 126, 129 ГПК України. Однак рішення суду в цій частині підлягає зміні з огляду на повне задоволення судом апеляційноїх інстанції позовних вимог ТОВ "Агро Фонд", шляхом покладення останніх на відповідача в повному розмірі.
Про оформлення повного тексту постанови протягом десяти днів в порядку ч. 6 ст. 233 ГПК України учасникам спору повідомлено під час оголошення вступної та резолютивної частин постанови.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                    
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року у справі №15/109-10  скасувати. Прийняти нове рішення. 
Позов задоволити.
Стягнути з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" - 1391488 грн. 00 коп. основного боргу, 114214 грн. 55 коп. пені, 9387 грн. 50 коп. процентів річних, 46347 грн. 01 коп. збитків від інфляції, 23421 грн. 57 коп. витрат по сплаті судового збору, 82071 грн. 85 коп. судових витрат.  
В задоволенні зустрічного позову Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України відмовити.
В задоволенні заяви третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" з самостійними вимогами щодо предмета спору відмовити. 
3. Господарському суду Вінницької області на виконання постанови видати наказ.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
5. Справу №15/109-10 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "12" березня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Тимошенко О.М. 

        Суддя                                                                                              Крейбух О.Г.  

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.