Ухвала
17 березня 2021 року
м. Київ
справа № 200/9496/18
провадження № 61-3227ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В, 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю. Позовна заява мотивована тим, що вони є власниками квартири 
НОМЕР_1 та нежитлового приміщення НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 . В цьому ж будинку квартира НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 , яка мешкає в ній зі своєю сім`єю. З часу вселення до квартири, відповідачка поступово почала захаращувати речами своєї родини допоміжні приміщення будинку - майданчик першого поверху під`їзду, сходові клітини, прохід на горище та саме горище, які знаходяться у спільному користуванні всіх співвласників будинку. Через захаращування допоміжних приміщень будинку вони не мають змоги користуватися як своїм майном, так і допоміжними приміщеннями будинку, на що мають такі ж права, як і відповідачка.
Ураховуючи викладене, позивачі просили суд усунути їм перешкоди у користуванні їх власністю у будинку АДРЕСА_1 .
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 11 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_1 своєю власністю - квартирою НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 своєю власністю - нежитловим приміщенням НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 , які створені їм власницею квартири НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 , шляхом зобов`язання її вчинити наступні дії: звільнити майданчик першого поверху будинку АДРЕСА_1 та сходової клітини (безпосередньо біля вхідних дверей у під`їзді) від особистих речей 
ОСОБА_4 - дитячих колясок та велосипедів; демонтувати самовільно влаштовану нею комору із загородкою із металевої арматури шириною 5 метрів, висотою 1 метр, довжиною 1 метр 76 сантиметрів, яка розташована під сходовою клітиною, з лівого боку від східців, які ведуть на нижній поверх до нежитлового приміщення НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 ; звільнити сходову для проходу на горище будинку 
АДРЕСА_1 , яка розташована над третім поверхом будинку, від побутових 
речей - коробок, банок, побутової техніки, одягу та інших; демонтувати самовільно збудовану ОСОБА_4 комору із цегли шириною 5 метрів, висотою 2 метри, довжиною 2 метри, разом із металевими стелажами та усіма її особистими речами: коробками, побутовою технікою, пилососами та іншими речами.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено у повному обсязі.
У лютому 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку 
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала касаційну скаргу постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, .
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;  4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Верховний Суд урахував, предмет позову, складність справи та прийшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої 
статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань випадки, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі може бути переглянуто у касаційному порядку. 
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         О. С. Ткачук
 
                                                                                                      А. А. Калараш 
 
                                                                                                      Є. В. Петров