ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

17 березня 2021 року
м. Харків

справа № 644/14/21
провадження № 22-ц/818/2240/21

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Кругової С.С.,
за участю секретаря – Плахотнікової І.О., 

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 , 
відповідач:  ОСОБА_2 , 
третя особа Державний реєстратор Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області Волга Ірина Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Державний реєстратор Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області Волга Ірина Володимирівна, про скасування державної реєстрації, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2021 року, ухвалене суддею Матвієвською Г.В., -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Державний реєстратор Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області Волга Ірина Володимирівна, про скасування державної реєстрації.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2021 року відмовлено у відкритті провадження.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3  посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір має приватно-правовий характер.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного. 

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція – це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства – цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Суб`єктом владних повноважень згідно зі статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватися адміністративним судом.

Отже, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг, при цьому ці управлінські функції чи адміністративні послуги суб`єкт здійснює саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, справа адміністративної юрисдикції – це переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних (частина перша статті 12 Закону № 1952-IV).

Разом із тим, державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Якщо ж, на думку позивача, саме в результаті державної реєстрації права власності за третьою особою - суб`єктом звернення за такою послугою порушується (не визнається, оспорюється) право власності позивача, то має місце спір позивача про цивільне право з цією особою, яка і має бути належним відповідачем у спорі про скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права за особою, адже наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на зміст та стан речового права саме цієї особи.

До того ж навіть у випадку, коли суб`єкт державної реєстрації прав не допустив порушень законодавства при проведенні державної реєстрації права, це не є перешкодою для розгляду спору за цивільним позовом, задоволення якого є підставою для вчинення реєстраційних дій.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 911/488/18.

Таким чином, коли предметом оскарження є не самі по собі дії державного реєстратора з надання адміністративних послуг з державної реєстрації прав, а результат таких послуг - державна реєстрація права приватної власності, такий спір є приватноправовим. 

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило) майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Матеріали справи свідчать, що  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Державний реєстратор Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області Волга Ірина Володимирівна, про скасування державної реєстрації, в якому просила суд скасувати рішення державного реєстратора Кулиничівської селищної ради Харківської області Волги І.В. від 26 грудня 2018 року №44834704, яким внесено зміни до площі об`єкту нерухомого майна, а саме: загальна площа (кв.м): 53,2 житлова площа (кв.м): 33,8 змінено на загальна площа (кв.м): 190,3 кв.м, житлова площа (кв.м) 120,8.

В обгрунтування позову зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 в-д. На земельній ділянці розташовані: літ. «А-1» житловий будинок, загальною площею 53,2кв.м, житловою площею 33,8кв.м;, літ. «Б» літня кухня; літ. «В» льох; літ «Е» гараж; літ. «М» вбиральня; №4 дворовий водопровід, №8, 9, 11, 12, 13 огорожа, №10 зливна яма, літ. «І» заможення.
При цьому вказує, що на земельній ділянці, окрім житлового будинку літ. «А-1», також був житловий будинок літ. «К». Вказаний житловий будинок не був введений в експлуатацію та по суті є самобудовою, про що свідчить позначення в техпаспорті на садибний житловий будинок від 18 вересня 2015 року.
Зазначає, що 26 грудня 2018 року ОСОБА_2 подав від її імені на підставі довіреності, без її повідомлення, до державного реєстратора Волги І.В. заяву про державну реєстрацію на зміну площі житлового будинку АДРЕСА_2 . Відповідно до зареєстрованого рішення №44834704 зазначений об`єкт житлової нерухомості змінено на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зі змінами площі.

Отже, із змісту позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує дії державного реєстратора щодо зміни площі житлового будинку зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , які були вчинені за заявою ОСОБА_2 , який діяв поза межами наданих йому повноважень, всупереч її волі та інтересам, фактично на свою користь, оскільки він був іпотекодержателем спірного майна та був зацікавлений у збільшенні його обсягу.

Таким чином, позивач вважає, що саме неправомірними діями ОСОБА_2 порушено її право на житловий будинок літ. «К».

Оскільки позов спрямований на захист права власності, то спір має приватно правовий характер, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, ухвала суду про відмову у відкритті провадження підлягає скасуванню, а справу направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.367, п. 6 ч. 1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , – задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2021 року – скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                                              Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                 О.Ю. Тичкова

                                                                                                               С.С. Кругова