УХВАЛА

25 лютого 2021 року 
Київ
справа №1340/3487/18
адміністративне провадження №К/9901/4963/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Губської  О.А., 
перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року 
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року 
у справі №1340/3487/18 
за позовом ОСОБА_1 
до Військової прокуратури Західного регіону України 
про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової прокуратури Західного регіону України, в якому просив: визнати протиправними рішення та дії (бездіяльність) Військової прокуратури щодо невидачі йому при звільненні 02 вересня 2014 року належним чином оформленої трудової книжки; зобов`язати відповідача оформити і видати йому належним чином оформлену трудову книжку; стягнути з Військової прокуратури заробітну плату в розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 вересня 2014 року по день належного оформлення і видачі йому трудової книжки. Позов обґрунтовано тим, що з 15 серпня 2012 року він працював в Прокуратурі Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на посаді першого заступника прокурора регіону. У зв`язку з реорганізацією прокуратуру Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, наказом Генерального прокурора України від 28 серпня 2014 року №1194к його призначено на посаду першого заступника військового прокурора Західного регіону України. З 03 вересня 2014 року позивача звільнено з роботи у Військовій прокуратурі на підставі пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України ( у зв`язку з вступом на військову службу). Посилаючись на те, що при звільненні з роботи Військовою прокуратурою не видано належним чином оформлену трудову книжку і яку він отримав лише 31 липня 2018 року, просив суд задовольнити позов.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року, в позові відмовлено.
Суди попередніх інстанцій зазначили, що оскільки, відповідно до наказу Генерального прокурора України № 8-вк від 03 вересня 2014 року, позивач продовжив працювати у тому самому органі на посаді першого заступника військового прокурора Західного регіону України, як військовослужбовець, на підставі поданого ним же рапорту, отримував грошове забезпечення, то відсутні правові підстави вважати про наявність вимушеного прогулу у позивача з 03 вересня 2014 року.
15 лютого 2021 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі №1340/3487/18. Заявник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позов.
За правилами частини першої  статті 334 КАС України  за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини третьої  статті 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального  закону - КАС України, суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою-третьою  статті 329 КАС України  касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини третьої  статті 332 КАС України  касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених  статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Предметом касаційного оскарження в даній справі є постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року, повний текст, якої виготовлений 12 листопада 2020 року.
Касаційну скаргу подано 11 лютого 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження. Одночасно з касаційною скаргою заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що скаржнику вже було повернуто касаційну скаргу. В зв`язку із зазначеним вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин. 
Вирішуючи клопотання скаржника в частині поновлення строків на касаційне оскарження, колегія суддів виходить з наступного.
Перша касаційна скарга відповідача  зареєстровано у Верховному Суді 12 грудня  2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2020 року первісна касаційна скарга повернута скаржнику, оскільки заявником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку.
Скаржник повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка зареєстрована в суді 31 грудня 2020 року. Проте ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2021 року вказану касаційну скаргу повернуто особі, оскільки заявником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку.
Скаржником втретє було подано касаційну скаргу, яка зареєстрована в суді 01 лютого 2021 року. Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 повернута скаржнику, оскільки втретє подана касаційна скарга так і не містила передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Копію зазначеної ухвали Верховного Суду від 08 лютого 2021 року скаржник отримав 12 лютого 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Скаржником 11 лютого 2021 року подано четверту касаційну скаргу.
Проаналізувавши клопотання скаржника про поновлення строку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Однак, зважаючи на значний пропуск строку на касаційне оскарження, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження не можна вважати обґрунтованим, тому що неодноразове невиконання вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення її заявнику не є поважною причиною пропуску строку касаційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення.
У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Слід також зауважити, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі "Компанія "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А." проти Іспанії").
Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску скаржником строку на касаційне оскарження та задоволення заяви про поновлення цього строку.
Будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування скаржником не наведено, відповідних доказів на їх підтвердження не надано.
Враховуючи положення частин першої та другої статті 329 КАС України, не надання скаржником доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання поважними причини пропуску скаржником строку на касаційне оскарження.
За таких обставин, відповідно до правил статті 332 КАС України, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для подання заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.
Керуючись статтями 329, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ :
Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі №1340/3487/18.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі №1340/3487/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що у разі невиконанні вимог цієї ухвали, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
М.В. Білак 
 О.А. Губська ,
Судді Верховного Суду