Дата документу 10.03.2021 Справа № 334/5633/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/866/21                                        Головуючий у 1-й інстанції: Фетісов М.В. 
Є.У.№ 334/5633/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Дашковської А.В.,
                        Кримської О.М., 
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк»  звернулося до суду з позовом про стягнення з  ОСОБА_1  заборгованості за кредитним договором б/н від 22.06.2015.  В обґрунтування позову зазначено, що у зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань за договором  станом на 14.07.2020 утворилась заборгованість на суму 67 654,78  грн., із яких за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) – 50172,34грн., заборгованість по простроченим відсоткам – 17482,44 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 22.06.2015 у розмірі 50172,34грн.
Стягнуто з ОСОБА_1   на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1558,84 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду у задоволенні позову, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати,  і ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволені позову АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо встановленої суми заборгованості по тілу кредиту, адже не врахував того, що розмір кредитного ліміту був встановлений в сумі 30 000,00 грн., а тому у банка без нарахування відсотків не було можливості нарахувати заборгованість в розмірі 50 172,34 грн. Як вказано в судовому рішенні, апелянт не був повідомлений про розмір відсотків, які банк нараховував за невиконання зобов`язань, а тому суд правильно визначив, що відсотки в розмірі 17 482,44грн. не можуть бути стягнуті. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язанаий належним чином дослідити докази подані сторонами, перевірити їх та оцінити в сукупності із іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково – зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок – це процесуальний обов`язок суду. Скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов до передчасниї та помилкових висновків, встановши обставини, які не відповідють дійсності, а тому рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню.
Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані АТ КБ «Приватбанк» 08.02.2021.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги були предметом розгляду справи в суді першої інстанції та не спростовують висновків суду. Просив апеляційну скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, відсутні правові підстави для стягнення на користь Банку заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Між тим, оскільки відповідачем   не спростовані доводи позивача  щодо розміру заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд вважав доведеними ці позовні вимоги та стягнув вказану суму.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими з огляду на таке.
Встановлено, що 22.06.2015 ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг до ПАТ КБ «ПриватБанк» була подана анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.36). 
У заяві є відмітка про те, що позичальник згодний з тим, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.37-67). 
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість  відповідача за вказаним кредитним договором станом на 14.07.2020 складає 67 654,78 грн, із яких: заборгованості за тілом кредиту – 50172,34 грн, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту – 50172,34 грн, заборгованості за простроченими відсотками – 17482,44 грн (а.с.12-20).
Одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Заява – анкета позичальника від 22 червня 2015 року не містить відомостей стосовно визначеної процентної ставки, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
За таких підстав, суд дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо помилково встановленого судом першої інстанції розміру заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2015 року, колегія суддів зазначає про таке.
Позивачем до суду першої інстанції надана виписка по картковим рахункам відповідача (а.с.21-33). 
Аналіз змісту вказаної виписки дає підстави для висновку, що відповідач використовував не тільки кредитний ліміт в розмірі 30 000 гривень, а і користувався послугами банка «Миттєва розстрочка», яка одночасно та додатково була встановлена Банком відповідачу. Станом на березень 2018 року (а.с.22) відповідач скористувався послугою «Миттєва розстрочка» щонайменше 10 разів. Вказане свідчить про те, встановлений судом розмір заборгованості за тілом кредиту сумніву не піддається, а наявна в матеріалах справи виписка по картковому рахунку є достатнім та допустимим доказом цього. 
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними. 
Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя 02 грудня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий:        І.В. Кочеткова

Судді:                                                                              А.В. Дашковська

О.М. Кримська