Ухвала
Іменем України 
05 січня 2021 року
м. Київ
Справа № 552/494/20
Провадження № 51 – 6329 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Полтавського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року щодо нього, 
встановив:
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 29 квітня 2020 року          ОСОБА_4 засуджено за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і на нього покладено відповідні обов`язки.
Вироком Полтавського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року вирок суду першої інстанції скасовано в частині звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням та призначено ОСОБА_4 покарання за ст. 185 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перевірку вироку апеляційного суду  в касаційному порядку.
Проте, касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 КПК України. 
Так, в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі засуджений не зазначає в чому саме, на його думку, полягає незаконність чи необґрунтованість вироку апеляційного суду відповідно до положень ст. 438 ч. 1 КПК України і доводи на обґрунтування цього. 
Так, відповідно до ст. 438 ч. 1 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судом апеляційної інстанції при його винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Крім того, вимога засудженого ОСОБА_4 про необхідність скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції є некоректною, оскільки таке призначення є неможливим без скасування вироку суду першої інстанції. З врахуванням того, що засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі не оскаржує вирок місцевого суду та навпаки, зазначає, що цей вирок є законним та обґрунтованим, його вимога про призначення нового розгляду в суді першої інстанції підлягає уточненню. 
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Залишення касаційної скарги без руху не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження. 
Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху.
Встановити засудженому ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.  
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3