ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1467/20  Номер провадження 22-ц/814/743/21	Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т. Г.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 січня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Стрельченко Т.Г., повний текст судового рішення виготовлено - дата не вказана, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», в особі представника Дашка Володимира Миколайовича, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 17 вересня 2014 року відповідач звернувся до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», назву якого змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк»), з метою укладення договору про надання банківських послуг шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг.
Згідно вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2500 грн. на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 8000 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 11 жовтня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 10192,98 грн., яка складається з: 7963,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 7963,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2229,22 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит, згідно статті 625 Цивільного кодексу України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісія.
Вказану заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 17 вересня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути в судовому порядку з ОСОБА_1 на свою користь.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 січня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту за відсутності заборгованості за поточним тілом кредиту, позивач не розкрив ні поняття «прострочене тіло кредиту», ні підстави, за яких останнє підлягає нарахуванню та стягненню з позичальника, а укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети не містить строку повернення кредиту (користування ним). Також місцевий суд прийшов до висновку, що, у зв`язку відсутністю в матеріалах справи будь-яких об`єктивних даних про існування самого простроченого кредиту у вигляді заборгованості за простроченим тілом кредиту, не підлягає задоволенню та стягненню з позичальника і заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги підписану позичальником анкету-заяву та приєднані до неї Умови та Правила надання банківських послуг, які підтверджують наявність кредитних правовідносин та визнання ОСОБА_1 умов договору, а форма договору повністю узгоджується із положеннями статей 207, 639, 642 Цивільного кодексу України. Крім того, апелянт звертає увагу, що заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості (в розрахунку заборгованості це графа «тіло кредиту на звітну дату») та простроченої (графа «тіло кредиту прострочене на звітну дату»). Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою і відображається у відповідній колонці розрахунку заборгованості. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Тобто, якщо позичальник своєчасно не повертає заборгованість за фактично використаними кредитними коштами (поточним тілом кредиту), така заборгованість стає простроченою та відображається у відповідній колонці розрахунку заборгованості.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на ціну позову та зазначені норми закону, дана справа має розглядатися у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Встановлено, що 17 вересня 2014 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.7).
До анкети-заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с.6), а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.18-42).
Згідно вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2500 грн. на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 8000 грн., про що зазначено у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.8).
Також, на виконання даного кредитного договору, ОСОБА_1 надавалися кредитні картки № НОМЕР_1 зі строком дії до 02/18 та № НОМЕР_2 зі строком дії до 12/21 (а.с.9).
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 11 жовтня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 10192,98 грн., з яких: 7963,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 7963,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2229,22 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит, згідно статті 625 Цивільного кодексу України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісія, що підтверджується відповідним розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.10-17).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту наявності прострочення виплат за тілом кредиту та обумовлення сторонами у письмовому вигляді зобов`язання боржника по сплаті процентів за користування кредитними коштами.
Однак, колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду невірним з наступних підстав.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Колегія суддів вважає, що наявність підпису ОСОБА_1 на заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.7) підтверджує факт укладення кредитного договору безпосередньо між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .
Також свідченням визнання ОСОБА_1 договірних відносин з АТ КБ «ПриватБанк» є наявність факту виконання ним кредитного договору, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку (а.с.51-59), з якої вбачається активне користування ОСОБА_1 кредитними коштами, отриманими від АТ КБ «ПриватБанк», зокрема шляхом зняття готівки в банкоматах відділень банку, перерахування коштів на інші рахунки, повернення кредитних коштів позивачу (погашення обов`язкових платежів), поповнення рахунків мобільного оператора, оплати послуг за придбані товари в закладах торгівлі та через мережу інтернет.
Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №153/1334/16-ц та від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18.
Висновок суду першої інстанції про те, що відсутність у кредитному договорі зазначення строку повернення кредиту вказує на необґрунтованість заявленої вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, є хибним, оскільки відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України у разі якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Отже, в даному випадку суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_1 від обов`язку по сплаті заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки кредитор АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником ОСОБА_1 обов`язку з повернення фактично отриманої у борг суми кредитних коштів (тіла кредиту).
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості (в розрахунку заборгованості графа «тіло кредиту на звітну дату») та простроченої (графа «тіло кредиту прострочене на звітну дату»). Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.
Таким чином, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.
Згідно матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту, яка складається з двох складових, а саме: заборгованості за поточним тілом кредиту - 0 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту - 7963,76 грн.
При цьому, колегія суддів також враховує, що кредитні кошти надані ОСОБА_1 у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто, після сплати зобов`язання по внесенню кредитних коштів позичальник має змогу знову ними користуватись.
Відтак, з урахуванням факту наявності саме поновлювальної кредитної лінії, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості, яка є саме заборгованістю за простроченим тілом кредиту, оскільки після пред`явлення вимоги про повернення коштів, банк має право на отримання від позичальника як непростроченого тіла кредиту, так і простроченого, який також є кредитом, наданим ОСОБА_1 та ним не повернутим.
Таким чином, встановивши, що АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит, а останній його не повернув, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, що складається зокрема із заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7963,76 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.
В частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини 2 статті 1046 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
Обґрунтовуючи право вимоги у частині розміру і порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, АТ КБ «Приватбанк» посилався на витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання батьківських послуг розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідну анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірах і порядку, зазначеним в документах, що додані банком до позовної заяви.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15).
Таким чином, відмовляючи в частині стягнення заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитними коштами, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що долучений до матеріалів справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому факт ознайомлення ОСОБА_1 саме з цими Умовами та правилами АТ КБ «Приватбанк» не доведено, внаслідок чого їх не можна вважати частиною кредитного договору.
Також, як видно з матеріалів справи, інших документів, які б обумовлювали розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами та були підписані ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» не було надано, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитними коштами є безпідставними.
Отже, суд першої інстанції, у порушення статей 89, 263-265 ЦПК України, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, та виписці про рух коштів по рахунку, що призвело до неправильного вирішення справи.
У свою чергу, доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення про відмову в задоволенні в повному обсязі позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими, а висновки суду помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вбачає наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, згідно договору б/н від 17 вересня 2014 року, у зв`язку з допущенням порушень норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В іншій частині рішення місцевого суду необхідно залишити без змін.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 січня 2021 року щодо відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, згідно договору б/н від 17 вересня 2014 року, з постановленням у цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 7963,76 грн., що складається з суми заборгованості за тілом кредиту.
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позову до суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено 2102 грн. судового збору (а.с.5), а за подання апеляційної скарги – 3153 грн. (а.с.84).
Оскільки вимоги апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково – на 78% (7963,76грн. / 10192,98 грн.), то з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2459,34 грн. (3153 грн. * 78%), а також за подання позовної заяви у розмірі 1639,56 грн. (2102 грн. * 78%), а всього – 4098,90 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст. 374, п.3, 4 ч.1 ст. 376, 382, суд –
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 січня 2021 року в частині відмови у позові про стягнення тіла кредиту (простроченого) - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код за ЄДРПОУ 1436057) заборгованість за тілом кредиту (простроченим), згідно договору б/н від 17 вересня 2014 року, в розмірі 7963,76 грн. (сім тисяч дев`ятсот шістдесят три гривні 76 коп.).
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, в розмірі 4098,90 грн. (чотири тисячі дев`яносто вісім гривень 90 коп.).
В іншій частині рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 березня 2021 року.

Головуючий суддя                         О.О. Панченко

Судді                 Т.В. Одринська

                                                                               В.П. Пікуль