П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/4465/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Ковальчук А.М.  
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
10 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Іваненко Т.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області з наступними позовними вимогами:
- визнати дії голови ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області протиправними щодо не виплати належного грошового забезпечення та грошової компенсації за не використану відпустку при звільненні;
- зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС України в Хмельницькій області нарахувати та виплати грошове забезпечення та грошову компенсацію за не використану відпустку при звільнені у повному обсязі із врахуванням попередніх виплат;
- зобов`язати голову ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року позов задоволено частково, а саме, зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити за період з 30.03.2020 по 30.06.2020 позивачу  середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6710,05 грн. з відрахуванням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог, суд відмовив.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.        
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.01.2020 по справі №560/3830/19 визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 належного грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні. Зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та грошову компенсацію за невикористану відпустку при звільненні за період з 01 липня 2019 року по 08 серпня 2019 року. 
В квітні 2020 року з метою виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.01.2020 по справі №560/3830/19 позивач подав для голови ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області банківські реквізити для зарахування коштів.
20 червня 2020 року позивачем подано запит на отримання офіційної інформації про хід виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.01.2020 по справі №560/3830/19 та надання документів про розмір грошового забезпечення після поновлення на роботі.
13 липня 2020 року позивачем отримано листа голови ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області від 01.07.2020 року № 49зі/121/29/05-2020, яким повідомлено позивача  проте, що на картковий рахунок перераховано кошти у розмірі 3088,59 грн. (оклад за липень - 950 грн. за серпень - 245,16 грн.; оклад за званням за липень -125 грн. за серпень - 32,25 грн.; надбавка за вислугу років за липень - 268,75 грн. за серпень - 69,35 грн.; надбавка за ВОВЗ за липень - 537,50 грн. за серпень - 138,73 грн.; надбавка за ОРД за липень - 427,50 грн. за серпень - 110,32 грн.; компенсація відпустки за 3 доби - 230,87 грн).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що голова ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області здійснив нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 01.07.2019 по 08.08.2019 у меншому розмірі, ніж передбачено законом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, взявши до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21 -8а15, та Верховного Суду, висловлену у постанові від 30 січня 2019 року у справі №806/2164/16, дійшов висновку, що оскільки відповідач виконав рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.01.2020 у справі №560/3830/19 з порушенням строків, відповідно, повинен сплатити позивачу зазначене в статті 117 КЗпП відшкодування в розмірі середньомісячної заробітної плати за період з дати набрання законної сили рішенням, яким присуджена виплата компенсації до дати його фактичного виконання.
Щодо інших позовних вимог позивача, суд першої інстанції вважає, що підстав для визнання дій голови ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області протиправними щодо не виплати належного грошового забезпечення та грошової компенсації за не використану відпустку при звільнені, зобов`язання ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області нарахувати та виплати грошове забезпечення та грошову компенсацію за не використану відпустку при звільнені у повному обсязі із врахуванням попередніх виплат немає.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, враховуючи вимоги ст. 308 КАС України, апеляційному перегляду підлягає рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року в оскаржуваній відповідачем частині, а саме щодо зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу за період з 30.03.2020 по 30.06.2020 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6710,05 грн. з відрахуванням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Так, статтею 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Поряд з цим, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (стаття 117 КЗпП України).
Крім того, Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, як зазначає Верховний Суд України, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.
Конституційний Суд України в Рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу також роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З вказаного слідує, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Отже, з урахуванням зазначеного, у контексті приписів статей 116, 117 КЗпП України суд дійшов висновку, що останні спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи суду першої інстанції, що оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, відповідач при звільненні позивача повинен був сплатити належну йому суму грошового забезпечення на підставі ст.116 КЗпП України в день звільнення. При цьому, за несвоєчасність розрахунку настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.
Суд зазначає, що обчислення середнього заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок).
Відповідно до абзацу першого пункту два Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з п. 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п. 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Судом встановлено, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду , яким вирішений  спір щодо виплати позивачу грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні за період з 01 липня 2019 року по 08 серпня 2019 року, набрало законної сили 23.03.2020, то саме з цієї дати у відповідача виник обов`язок нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення та грошову компенсацію за невикористану відпустку при звільненні за період з 01 липня 2019 року по 08 серпня 2019 року у строки, визначені статтею 116 КЗпП.
Оскільки відповідач виконав рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.01.2020  у справі №560/3830/19 з порушенням строків, передбачених зазначеною нормою КЗпП, то, відповідно, повинен сплатити позивачу зазначене в статті 117 КЗпП відшкодування в розмірі середньомісячної заробітної плати за період з дати набрання законної сили рішенням, яким присуджена виплата компенсації (з 23.03.2020), до дати його фактичного виконання (30.06.2020).
Відповідно до довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 14.09.2020 №104, середня заробітна плата, обчислена у відповідності до пункту 8 Порядку №100  складає 100,15 грн.
Затримка розрахунку на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.01.2020 у справі №560/3830/19 становить 67 робочих дні (період з 23.03.2020 до 30.06.2020).
Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 6710,05 грн. (середня заробітна плата  100,15 грн. х 67 робочих дні).
Відтак, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 6710,05 грн.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.     
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Іваненко Т.В.