ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/908/20                                    Головуючий у 1-й інстанції:  Клопот С.Л. 
                                                                                    Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,
за участю секретаря                    Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «Семенівська мануфактура» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Семенівська мануфактура» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 
                                           В С Т А Н О В И В:
ПП «Семенівська мануфактура» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 10.12.2019 №  00000930500 та № 00000940500.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ПП «Семенівська мануфактура» звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДПС у Чернігівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП  «Семенівська мануфактура» щодо правомірності формування податкової звітності з податку на додану вартість за жовтень 2018 року та листопад 2018 року по взаємовідносинах з ПП «ФОСТЕРС», за результатами якої складено акт від 07.11.2019 № 115/05/35821783.
За результатами проведеної перевірки встановлено порушення ПП «Семенівська мануфактура» вимог п.44.1 ст.44. п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України (далі - ПКУ, Кодексу), в результаті чого завищено задекларовану до бюджетного відшкодування суму на рахунок платника у банку за жовтень 2018 року на 127 664 грн. та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 894 638 гривень.
На підставі даного акта перевірки відповідачем 10.12.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.12.2019 № 00000930500 та № 00000940500.
Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення необґрунтованими та такими, що порушують його законні права та інтереси, звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов`язань.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 10.12.2019 № 00000930500 та № 00000940500 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки формування податкового кредиту та валових витрат за господарськими операціями підтверджено первинною документацією, господарські операції були реальними.
Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2018 між ПП «Семенівська мануфактура» (покупець) та ПП «Фостерс» (постачальник) було укладено договір поставки товару № 2018-09/05, згідно якого постачальник зобов`язується в порядку та строки, встановлені договором, передати товари у власність покупцеві, асортимент, кількість і ціна якого вказуються в накладних, які є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.
На підтвердження обставин виконання сторонами своїх зобов`язань за зазначеним договором поставки позивач, зокрема, надав копії податкових накладних: № 36 від 01.10.2018, № 73 від 01.10.2018, № 6 від 02.10.2018, № 94 від 02.10.2018, № 34 від 03.10.2018, № 8 від 04.10.2018, № 33 від 04.10.2018, № 35 від 08.10.2018, № 32 від 12.10.2018, № 31 від 16.10.2018, № 108 від 1610.2018, № 144 від 25.10.2018, № 55 від 05.11.2018, № 9 від 09.11.2018, № 53 від 09.11.2018, № 47 від 13.11.2018, № 48 від 14.11.2018, № 54 від 14.11.2018, № 56 від 14.11.2018, № 59 від 19.11.2018, № 94 від 23.11.2018, № 62 від 26.11.2018, та оборотно-сальдові відомості по рахунку № 631 та № 201 між ПП «Семенівська мануфактура» та ПП «Фостерс».
Також, підтвердженням фактичного здійснення господарських операцій є наступні видаткові накладні: № 299 від 01.10.2018, № 244 від 01.10.2018, № 320 від 02.10.2018, № 153 від 02.10.2018, № 242 від 03.10.2018, № 186 від 04.10.2018, № 241 від 04.10.2018, № 243 від 08.10.2018, № 240 від 12.10.2018, № 337 від 16.10.2018, № 239 від 16.10.2018, № 246 від 21.10.2018, № 368 від 25.10.2018, № 382 від 31.10.2018, № 518 від 05.11.2018, № 515 від 09.11.2018, № 458 від 09.11.2018, № 508 від 13.11.2018, № 509 від 14.11.2018, № 516 від 14.11.2018, № 519 від 14.11.2018, № 520 від 19.11.2018, № 553 від 23.11.2018, № 522 від 26.11.2018, та товарно-транспортні накладні: № Р299 від 01.10.2018, № Р244  від 01.10.2018, № Р320 від 02.10.2018, № Р153 від 02.10.2018, № Р242 від 03.10.2018, № Р186 від 04.10.2018, № Р241 від 04.10.2018, № Р243 від 08.10.2018, № Р240 від 12.10.2018, № Р337 від 16.10.2018, № Р239 від 16.10.2018, № Р246 від 21.10.2018, № Р368 від 25.10.2018, № Р382 від 31.10.2018, № Р518 від 05.11.2018, № Р515 від 09.11.2018, № Р458 від 090.11.2018, № Р508 від 13.11.2018, № Р509 від 14.11.2018, № Р516 від14.11.2018, № Р519 від 14.11.2018, № Р520 від 19.11.2018, № Р553 від 23.11.2018, № Р522 від 26.11.2018.
На підтвердження оплати придбаного товару у ПП «Фостерс» по договору поставки № 2018-09/05 від 05.09.2018 позивач надав відповідні копії платіжних доручень банківських установ, проведених банком та копію акту звірки (т. 1, а.с. 83-104).
Відповідно до підпункту 14.1.27, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником),  а господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі  статтями 138-143  цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених  статтею 152  цього Кодексу.
Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в статті 138 зазначеного Кодексу.  Зокрема, згідно з пунктом 138.1 статті 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Нормою підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України передбачено, що витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Зокрема, згідно з підпунктами 138.8, 138.4 статті 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат (вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат);  прямих витрат на оплату праці;  амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;  загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;  вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;  інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).
При цьому, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Відповідно до абзацу першого пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Із наведеного нормативного регулювання випливає, що витрати позивача, понесені у зв`язку із придбанням товарів чи послуг, належать до категорії витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, робіт, послуг і зменшують оподатковуваний дохід платника, якщо вони понесені у процесі реальної господарської діяльності, яка документально підтверджується (дані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, що наведена в його постанові від 14.03.2017 № 21-1513а16 (справа № 826/20366/13-а).
Відповідно до норм підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з  придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.
У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункті 201.1 статті 201 ПК України.
Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
За приписами норм пункту 44.1 і пункту 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні». 
Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. 
Відповідно до ст. 1  Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. 
Згідно ст. 9  Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».
Колегія суддів зазначає, що позивачем надано суду документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам, а отже доведено факт реального виконання умов договорів, що надає йому право на формування податкового кредиту та валових витрат по господарських операціях з зазначеним вище контрагентом.
Так, як вже було зазначено вище, на підтвердження реальності господарських операцій та мети придбання товарів позивач надав копії наступних документів: податкових накладних, видаткових накладних, платіжних доручень, банківських виписок, товаро-транспортних накладних, акту звірки, оборотно-сальдові відомості по рахунку № 631 та № 201.
Відтак, співставлення первинних, податкових та платіжних документів по спірним господарським операціям із документами, які підтверджують реальність таких господарських операцій, вказує, що позивач придбав у свого контрагента; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.
Також, колегія суддів зауважує, що придбаний у ПП «Фостерс (за період жовтень та листопад 2018 року) товар було в подальшому продано наступним покупцям: 
- ТОВ «Спец-Бізнес-Торг», що підтверджується видатковою накладною № 1 від 04.10.2018; 
- ТОВ «Галвіс», що підтверджується видатковою накладною № 2 від 02.10.2018 та довіреністю на отримання тмц № 352 від 04.12.2018; 
- ПП «Левам», що підтверджується видатковими накладними № 8 від 01 10.2018, № 21 від 16.10.2018, № 18 від 02.10.2018 та товарно-транспортною накладною № 18 від 02.10.2018; 
- ТОВ «Артельтекс», що підтверджується видатковими накладними № 8 від 05.11.2018 та № 9 від 14.11.2018; 
- ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується податковою накладною № 12 від 08.10.2018; 
- ТОВ «Спец-Бізнес-Торг», що підтверджується видатковою накладною № 10 від 12.10.2018; 
- ПП «ТВФ «Влад», що підтверджується видатковими накладними № 7 від 03.10.2018, № 6 від 04.10.2018, № 29 від 25.10.2018, № 10 від 09.11.2018, № 20 від 26.11.2018; 
- ТОВ «Зотті», що підтверджується видатковими накладними № 15 від 01.10.2018, № 30 від 22.10.2018, № 5 від 14.11.2018, № 6 від 14.11.2018 і товарно-транспортними накладними № 01-10/18 від 01.10.2018, № 14-11/18 від 14.11.2018; 
- ТОВ «Рекламний текстиль», що підтверджується видатковою накладною № 31 від 31.10.2018; 
- ТОВ «Гранд Текстиль», що підтверджується видатковою накладною № 11 від 09.11.2018 та товарно-транспортною накладною № 091118 від 09.11.2018; 
- ТОВ «Дафна Мей Юкрейн», що підтверджується видатковою накладною № 1 від 09.11.2018; 
- ТОВ «Монітор», що підтверджується видатковою накладною № 7 від 19.11.2018; 
- ТОВ «Елемент Текс», що підтверджується видатковими накладними № 3 від 09.11.2018, № 12 від 09.11.2018, № 13 від 14.11.2018; 
- ПрАТ «Швейна фабрика «Зорянка», що підтверджується видатковими накладними № 11 від 16.10.2018, № 19 від 23.11.2018.
На підтвердження подальшої реалізації товару придбаного у ПП «Фостерс» було долучено до матеріалів справи копії податкових накладних № 8 від 01.10.2018, № 9 від 01.10.2018, № 15 від 01.10.2018, № 18 від 02.10.2018, № 2 від 02.10.2018, № 7 від 03.10.2018, № 1 від 04.10.2018, № 6 від 04.10.2018, № 12 від 08.10.2018, № 10 від 12.10.2018, № 11 від 16.10.2018, № 21 від 16.10.2018, № 30 від 22.10.2018, № 29 від 25.10.2018, № 31 від 31.10.2018, № 8 від 05.11.2018, № 10 від 09.11.2018, № 11 від 09.11.2018, № 12 від 09.11.2018, № 3 від 09.11.2018, № 5 від 14.11.2018, № 6 від 14.11.2018, № 9 від 14.11.2018, № 13 від 14.11.2018, № 7 від 19.11.2018, № 19 від 23.11.2018, № 20 від 26.11.2018.
На підтвердження оплати вищевказаних операцій матеріали справи містять відповідні банківські виписки.
Доводи контролюючого органу про нереальність господарських операцій з посиланням на податкову інформацію та висновки ДПС, в тому числі щодо відсутності необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності щодо поставки товарів, не беруться колегією суддів до уваги, з огляду на наступне.
В матеріалах справи наявний договір суборенди № 01/09/18-ф від 01.09.2018, який підтверджує наявність у ПП «Фостерс» складських приміщень за адресою: Харківська область, м. Мерефа, провулок Яковлівський, 10.
Також, наявний договір транспортно-експедиторського обслуговування № 03/09 від 03.09.2018, який підтверджує можливість здійснення ПП «Фостерс» перевезення вантажів, оскільки підприємством було укладено даний договір з перевізником ТОВ «Талариа Трейд».
При цьому, на підтвердження наявності у ПП «Семенівська мануфактура» складських приміщень за адресою: Чернігівська область, місто Семенівка, Червона площа, 20, останнім надано копію договору оренди № 16/05 від 16.05.2014, укладеного між ПП «Семенівська мануфактура» (орендар) та ТОВ «Гравітан» (орендодавець), копію акту приймання-передачі приміщення до договору № 16/05 від 16.05.2014, копію додаткової угоди № 1 до договору оренди № 16/05 ВІД 16.05.2014, витяг з реєстру прав на нерухоме майно.
На підтвердження наявності у ПП «Семенівська мануфактура» трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності останнім надано копію штатного розкладу по підсобним робітникам з 01.01.2018, копію штатного розкладу по адміністрації ПП «Семенівська мануфактура» з 01.01.2018, копію штатного розкладу по цеху пошиву ковдр та подушок з 01.01.2018, копію штатного розкладу по відділу охорони з 21.01.2018, копію штатного розкладу по цеху пошиву постільної білизни з 01.01.2018, копію штатного розкладу по пошивальному цеху з 01.01.2018, копію штатного розкладу по розкрійному цеху з 01.01.2018, копію штатного розкладу по підсобним робітникам з 01.01.2019, копію штатного розкладу по адміністрації ПП «Семенівська мануфактура» з 01.01.2019, копію штатного розкладу по цеху пошиву ковдр та подушок з 01.01.2019, копію штатного розкладу по відділу охорони 01.01.2019, копію штатного розкладу по пошивальному цеху з 01.01.2019, копію штатного розкладу по розкрійному цеху з 01.01.2019, копію штатного розкладу по заготівельному цеху з 01.01.2019.
Більше того, посилання на податкову інформацію та висновки ДПС, в тому числі щодо відсутності необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності щодо поставки товарів не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. 
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що зібрана податкова інформація щодо контрагента позивача, відображена в інформаційній базі даних державної податкової служби, не є загальнодоступною, а тому, не може бути належним доказом. Достовірність інформації, яка в них зберігається, не може бути перевірена ані платником податків, ані судом. Електронні докази не захищені від втручання з боку сторонніх осіб, а тому достатність і достовірність такої інформації не може вважатися такою, що «поза розумним сумнівом» доводить факти податкових правопорушень.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 10.12.2019 №  00000930500 та № 00000940500 є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що позивачем сплачено судовий збір: за подачу адміністративного позову в сумі 16  292, 02 грн.; за подачу апеляційної скарги в розмірі 24   438, 02 грн., які слід стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «Семенівська мануфактура».
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу приватного підприємства «Семенівська мануфактура» задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги приватного підприємства «Семенівська мануфактура» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 10.12.2019 №  00000930500 та № 00000940500.
Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ: 43143966) за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «Семенівська мануфактура»  (вул. Червона площа, буд. 20, м. Семенівка, Семенівський район, Чернігівська область, 15400, код ЄДРПОУ: 35821783) судовий збір в сумі 40  730, 04 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                          Ганечко О.М. 

                                                                                                    Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 01.03.2021.