ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2021 року м. Херсон
номер справи: 661/5145/20
номер провадження:  22-ц/819/438/21    

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)             Склярської І.В.,  
суддів:                                                       Пузанової Л.В.,
Чорної Т.В.,
секретар  Литвиненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області у складі судді Чирського Г.М. від 23 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
встановив:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувсь до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 
В обґрунтування вимог зазначив, що від шлюбу з ОСОБА_2 мають трьох неповнолітніх дітей, які проживають разом з ним, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та місце проживання (а.с. 9). 
Внаслідок відсутності постійного місця роботи, його майновий стан погіршився, 15 грудня 2020 року вимушений був звернутися до Новокаховської міської філії Херсонського обласного центру зайнятості, а тому, посилаючись на норми ч. 3 ст. 181 СК України щодо присудження аліментів в твердій грошовій сумі, відсутність у ОСОБА_2 постійного місця роботи, гарантований законодавством мінімальний розмір аліментів просив суд:
- видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 року народження на користь ОСОБА_1 1983 року народження аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2005 року народження, ОСОБА_4 , 2007 року народження, ОСОБА_5 , 2010 року народження, в розмірі 3592,5 грн. 
Ухвалою Новокаховського міськрайонного суду Херсонської області від 23 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Суд також постановив роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова у видачі судового наказу з зазначених підстав унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та повернути справу до Новокаховського міського суду для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що його вимоги ґрунтувалися на положеннях п.5 ч.1 ст. 161 ЦПК України відповідно до якої судовий наказ може бути видано якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Зазначає, що тверда грошова сума на кожну дитину визначена ним відповідно до вимог закону. 

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що діти дійсно проживають з батьком та вона не відмовляється сплачувати аліменти, проте її матеріальний стан є незадовільним; в наступному буде вирішувати питання місця проживання дітей. 

Заслухавши доповідача, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена вимога про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей саме у розмірі 3 592 грн 50 коп не відповідає вимогам, передбаченим статтею 161 ЦПК України. Крім того, суд звернув увагу заявника на те, що пред`явлена заява за своєю формою не в повній мірі відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, оскільки не містить вірного зазначення сторін в наказному провадженні, а також не в повній мірі викладено суть вимоги.

Відповідно до змісту заяви про видачу судового наказу, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дитей: ОСОБА_3 , 2005 року народження, ОСОБА_4 , 2007 року народження, ОСОБА_5 , 2010 року народження, в розмірі 3592,50 грн. Заявником у заяві про видачу судового наказу зазначено про прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, з 1 грудня 2020 року в сумі 1197 грн. 50 коп. (50% прожиткового мінімуму), та враховуючи наявність трьох неповнолітніх дітей ним нараховано 3 592, 5 грн ( 1197,5*3). 

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути виданий, якщо заявлена вимога про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За змістом ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 грудня 2020 року установлений у розмірі 2 395 грн.

В даному випадку ОСОБА_1 у грудні 2020 року заявив в порядку наказного провадження вимогу про стягнення аліментів на трьох дітей віком від 10 до 18 років у твердій грошовій сумі в розмірі 3592,50 грн., що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років (1197,50 * 3 = 3592,50).

При цьому, відповідно до змісту заяви про видачу судового наказу вимога про стягнення аліментів не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу з підстав не відповідності вимогам ст. 161 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що заявником заявлена вимога, яка пов`язана з мінімальним розміром аліментів на одну дитину_ 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України від 03 липня 2018 року №2475 – V111 частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні статті 6 Конвенції акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

Суд першої інстанції не дотримався принципу верховенства права та занадто формально поставився до визначених статтею 161 ЦПК України вимог, за якими може бути видано судовий наказ, зазначивши підставою для відмови у прийнятті заяви зазначення заявником твердої грошової суми, яка дорівнює 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Разом з тим, висновки суду про невідповідність заяви про видачу судового наказу вимогам ст. 163 ЦПК України ґрунтуються на нормах процесуального закону та заяві ОСОБА_1 . 

Відповідно до п. 2. ст. 163 ЦПК України, у  заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено:
1) найменування суду, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;
3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;
4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;
5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Проте, вимоги заявника не деталізовані щодо повної дати народження кожної дитини, твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи, що аліменти підлягають стягненню до досягнення повноліття кожної дитини, не зазначено хто є заявником, а хто боржником, в той час як ОСОБА_1 зазначив: позивач та відповідач. 
За ч. 1 п. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу. Таким чином, за вищенаведеної обставини наявні підстави для відмови у видачі судового наказу, внаслідок чого висновок суду про відмову у видачі судового наказу ґрунтується на нормах ст. ст. 165, 163 ЦПК України.
Разом з тим, відмова у видачі наказу з цієї підстави, відповідно до ч. 1, 2 ст. 166 ЦПК України не відноситься до тих підстав , які унеможливлюють повторне звернення з такою самою заявою та не є такою, яка надає заявнику право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції в частині роз`яснення ОСОБА_1 , що відмова у видачі судового наказу з зазначених підстав унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою та заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні підлягає скасуванню. При цьому колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав порушення вимог статті 163 ЦПК України (форма і зміст заяви про видачу судового наказу) не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 382 ЦПК України, суд, -

постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 грудня 2020 року в частині роз`яснення ОСОБА_1 , що відмова у видачі судового наказу з зазначених підстав унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні – скасувати та роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.
В іншій частині цю ж ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий І.В.Склярська

Судді Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови суду складено 03 березня 2021 року.

Суддя                                                  І.В. Склярська