ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20204/19                                             Головуючий у І інстанції - Добрівська Н.А.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
                             
П О С Т А Н О В А
           І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

  31 березня 2021 року                                                                                   м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.,        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,    

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС, в якому просив: 
- визнати протиправними та скасувати картку відмови Київської міської митниці ДФС у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення № UА100110/2019/01185 від 16.09.2019;
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UА100110/2019/000105/2 від 16.09.2019.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови Київської міської митниці ДФС у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення № UА100110/2019/01185 від 16.09.2019.
Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UА100110/2019/000105/2 від 16.09.2019.
Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 січня 2021 року у задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат Позивача у розмірі 9836,00 грн. відмовлено.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти   нове рішення, яким стягнути на користь Позивача понесені ним витрати по сплаті професійної правничої допомоги в розмірі 7000 грн. в Окружному адміністративному суді м. Києва, та стягнути на користь Позивача судові витрати по оплаті послуг перекладача в розмірі 2863,00 грн., та витрати по сплаті професійної правничої допомоги в Шостому апеляційному адміністративному суді у розмірі 2500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.
В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання в частині розподілу судових витрат.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Крім того, вказано про безпідставне завищення Позивачем судових витрат, які не відповідають складності справи та неспіврозмірні з предметом спору. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1   ст. 311   КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1   ст. 308   КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Також вказаним рішенням стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1   536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби.
Надалі, 07 грудня 2020 року представником Позивача подано клопотання про постановлення додаткового рішення у справі в частині вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача витрат Позивача на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. 
Відмовляючи в задоволенні вимог Позивача в частині розподілу судових витрат,  суд першої інстанції виходив з того, що перелік послуг, які надаються адвокатом Полєтаєвим І.О. громадянину ОСОБА_1 за договором від 26.09.2019 № 1-26/09/2019 (згідно пункту 1.1 цього Договору), окрім послуг, що пов`язані із зверненням до суду із відповідним позовом і по супроводженню справи в суді першої інстанції, містить також і посилання на інші доручення, які можуть надаватись Клієнтом Адвокату, зокрема і складення документів і пояснень, пов`язаних з підтвердженням заявленої Клієнтом митної вартості товару, що декларується та для передачі Київській міській митниці ДФС для скасування рішення про коригування митної вартості. 
При цьому, суд першої інстанції врахував, що будь-яких доказів, які б свідчили про розмір суми витрат, понесених ОСОБА_1 на правову допомогу, що пов`язана саме із зверненням до суду та/або із розглядом справи, матеріали справи не містять.
Крім наведеного, суд першої інстанції вказав, що позовна заява, де наводиться узагальнюючий перелік послуг, наданих адвокатом (в тому числі, щодо надання правової допомоги, професійної правничої допомоги Клієнту з приводу складання додаткових пояснень та документів для підтвердження заявленої Клієнтом митної вартості товару, що декларується як для передачі Київській міській митниці ДФС для скасування Рішення про коригування митної вартості) підписано саме представником Позивача - адвокатом Полєтаєвим І.О. і складає 7000,00 грн. (2000,00 грн. + 5000,00 грн.). 
Водночас, пункт 3.2 Договору від 26.09.2019 № 1-26/09/2019 визначає гонорар адвоката у сумі 7500,00 грн. Однак, яка саме конкретно сума гонорару сплачена Позивачем адвокату за представництво в суді та за іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо (пункт 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України), у позовній заяві не зазначено. Не міститься така інформація ані у документах, доданих до позовної заяви, ані у клопотанні представника Позивача про постановлення додаткового рішення.
Також суд першої інстанції вказав, що не підлягають стягненню з Відповідача витрати, понесені у зв`язку із здійсненням перекладу документів у розмірі 1863,00 грн. та 1000,00 грн., оскільки матеріали справи не свідчать, що такі витрати пов`язані з розглядом адміністративної справи. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1   ст. 252 КАС України   суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1   ст. 132 КАС України   судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3   ст. 132 КАС України   до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч. ч. 1, 2   ст. 134 КАС України   витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3   ст. 134 КАС України   визначають, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4   ст. 134 КАС України   для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому в силу положень ч. 5   ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України   розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 6-7   ст. 134 КАС України).
Частиною 7   статті 139 КАС України   передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ч. 9   ст. 139 КАС України   при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року в справі № 816/2096/17.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вірно вказано судом першої інстанції, Позивачем зазначено, що йому надана правова допомога із складання позовної заяви та її направлення до суду, а також послуги з представництва Позивача в суді першої інстанції. Гонорар за названі послуги становить 5000 грн. (пункт 3.2. Договору). Оплата послуг адвоката підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 13 від 18.10.2019 року. 
На підтвердження вищенаведеного до позову додано копії договору № 1-26/09/2019 "Про надання правової допомоги" від 26.09.2019 та квитанцій до оприбуткованого касового ордера № 12 від 27.09.2019 на суму 2000,00 грн. та № 13 від 18.10.2019 на суму 5000,00 грн.
Згідно з п. 1.1 Договору "адвокат приймає доручення по наданню правової допомоги, професійної правничої допомоги Клієнту з приводу складання додаткових пояснень та документів для підтвердження заявленої Клієнтом митної вартості товару що декларуються (легковий автомобіль, бувший у використанні, марки ВМW, модель 2180, модельний рік 2016, календарний рік випуску 2016, № кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1995 см3, колір сірий, кузов універсал) для передачі Київській міській митниці ДФС для скасування Рішення про коригування митної вартості товарів UА100110/2019/000105/2 від 16.09.2019 року; в разі потреби оскаржити в судовому порядку Рішення про коригування митної вартості товарів UА100110/2019/000105/2 від 16.09.2019 року та Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення ІІА100110/2019/01185 від 16.09.2019 року; оскаржити в разі необхідності супутні та пов`язання рішення, дії, бездіяльність осіб, які порушують права та інтереси Клієнтки; скласти, підписати, подати заяви, скарги, процесуальні та інші документи правового характеру необхідні для виконання прийнятого доручення; представляти інтереси Клієнтки в судах усіх інстанцій та юрисдикцій; представляти інтереси Клієнтки в органах/установах/підрозділах Міністерства фінансів України, Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України, Державної митної служби України, Київська міська митниця ДФС (відповідних постів митниці, службових осіб, керівників); представляти інтереси Клієнта у суді першої інстанції (Окружний адміністративний суд міста Києва), в суді апеляційної інстанції (Шостий апеляційний адміністративний суд), в суді касаційної інстанції (Верховний Суд); представляти інтереси Клієнта в органах/установах/підрозділах Державної виконавчої служби та у відносинах з виконавцями; представляти інтереси Клієнта в органах/установах/підрозділах Державної казначейської служби України".
Пунктами 3.1 і 3.2 Розділу 3 цього Договору визначено, що за виконання прийнятого доручення Клієнт зобов`язаний оплатити Адвокату гонорар на умовах визначених цим Договором та додаткових договорів до цього Договору. За підготовку документів, складання позовної заяви, подання позову до суду, представництво в суді першої інстанції Сторони визначили гонорар у розмірі 7500,00 грн. Умова оплати, попередня оплата.
Колегія суддів, оцінюючи належність наданих Позивачем доказів на підтвердження понесених судових витрат, вказує таке.
Пунктом 9 частини першої   статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI   встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного Відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої   статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до   статті 19 Закону № 5076-VI   видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений Позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими      у   статті 139 КАС України.
Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19.
Відповідач наводить доводи щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, в обґрунтування яких вказує, що з огляду на предмет спору, витрати на правничу допомогу не можуть рахуватись неминучими і обґрунтованими, з урахуванням того, що вказана справа за складом учасників, підставами виникнення спору, позовними вимогами та законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не потребує глибокого вивчення правової бази та судової практики.
Враховуючи викладене, колегія суддів бере до уваги, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, належно не підтверджений відповідним розрахунком, та враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи в задоволенні вимог Позивача про стягнення судових витрат, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з перекладом документів  в зазначеному Позивачем розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Подібні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19).
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом та значимості таких дій у справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у додатковому рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2021 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, який правомірно відмовив у задоволенні вимог Позивача щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, як необґрунтованих та належно не підтверджених.
Оцінюючи наявність підстав для відшкодування витрат по сплаті професійної правничої допомоги в Шостому апеляційному адміністративному суді у розмірі 2500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованою оплату таких послуг представнику Позивача, оскільки складання апеляційної скарги на додаткове рішення не вимагало від адвоката значних витрат часу та зусиль, та свідчить про штучне завищення Позивачем таких витрат з метою отримання безпідставного відшкодування судових витрат.
Крім того, згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що додатковим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 січня 2021 року було відмовлено в задоволенні вимог Позивача про стягнення судових витрат, а колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , то  підстави для стягнення на користь Позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - відсутні.
Положеннями   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.               
Розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 134, 139, 241, 242, 243,   308,   311, 315,   316,   321,   322,   325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2021 року -   без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.      

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                      О.М. Оксененко