Номер провадження: 22-ц/813/3797/21 
Номер справи місцевого суду: 511/307/20
Головуючий у першій інстанції Гринчак С. І.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Радулова Валерія Володимировича на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування майнової та моральної шкоди, що спричинена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування майнової та моральної шкоди, що спричинена в наслідок ДТП.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 квітня 2020 року клопотання представника позивача – адвоката Мирковіча В.Ю. про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на автомобіль марки «JEEP PATRIOT», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний відповідачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

10.08.2020 року представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Радуловим В.В. через канцелярію суду було подано клопотання про скасування забезпечення позову та допит свідків (а.с. 22).
В обґрунтування свого клопотання про скасування арешту на автомобіль, представник відповідача вказував, що цивільна відповідальність перед третіми особами ОСОБА_1 , як власника наземного транспортного засобу «JEEP PATRIOT», застраховано в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
В разі винесення судом рішення на користь позивача, шкода завдана в результаті ДТП, має бути відшкодована ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Тобто, відсутні підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. 
Крім того, ОСОБА_1 має дуже складну хворобу, яка потребує термінового медичного втручання та яка потребує матеріального забезпечення. Враховуючи кризу, викликану пандемією COVID-19, заощаджень ОСОБА_1 не має, тому виникла необхідність продати автомобіль, але накладений арешт позбавляє ОСОБА_1 цього права. Також,  ОСОБА_1 , не визнає позовні вимоги і вважає, що вина за наслідками ДТП лежить і на позивачеві. Раніше ОСОБА_1 було заявлено про необхідність допиту свідка — його брата, який знаходився в автомобілі разом із ним, але, на місці ДТП, знаходились ще свідки.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача – адвоката Радулова В.В. про скасування арешту, накладеного Роздільнянським районним судом Одеської області від 28.04.2020 року та виклик свідків по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування майнової та моральної шкоди, що спричинена внаслідок ДТП було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1  – адвокат Радулов В.В. ставить питання про скасування ухвалиРоздільнянського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року, на постановити нову, якою скасувати арешт накладений Роздільнянським районним судом Одеської області 28.04.2020 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 

16 жовтня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 – адвоката Мирковіча В.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив винести постанову про залишення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Радулова В.В. без задоволення (а.с. 49-50).

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 17.02.2021 року, на 09.30 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 62-68). 
Більш того, 19.01.2021 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 – адвоката Мирковіча В.Ю. надійшла заяво про розгляд справи у відсутності позивача та його представника (а.с. 69).
Крім того, на електронну адресу суду 15.02.2021 року від ПАТ «НАСК «ОРАНТА» також надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника відповідача (а.с. 71-75). 

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с. 76), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. 
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 19.02.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що скасування заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду чи зробити його неможливим, враховуючи те, що відповідач досі не відшкодував збитків позивачу, тому існує ризик подальшого його ухилення від зобов`язань у разі задоволення позову, у зв`язку з чим подальше існування заходів забезпечення позову є доцільним, а підстави для їх скасування відсутні.
Окрім того, забезпечення позову вказаним способом не завдають відповідачу збитків, оскільки накладення арешту полягає у забороні здійснення юридично значимих дій, при цьому речові якості майна не псуються, права власності особа не позбавляється.
Суд також виходив із того, що при обранні способів забезпечення позову, було враховано його відповідність предмету позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.1 п.1, 2 та ч. 3 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
За змістом ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Відповідно до ч.6-10 ст.158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.  У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.  Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.  У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Статтею 159 ЦПК України передбачено, що у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.
У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, суд наділений правом скасувати заходи забезпечення позову лише за умови, коли відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Доводи, які наведені в апеляційній скарзі про скасування заходів забезпечення позову у зв`язку з відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову фактично стосуються оспорення  апелянтом правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову та обставин, які суд має встановити при розгляді справи по суті.
Проте, предметом перегляду оскаржуваної ухвали є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову, а наявність чи відсутність підстав для їх скасування.
Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.
З матеріалів справи вбачається, що на час постановлення оскаржуваної ухвали, спір з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди судом ще не було вирішено, тобто суд не вирішив питання стосовно позовних вимог, які були заявлені особисто до відповідача ОСОБА_1 , який в даному випадку є заявником апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач ОСОБА_1 бажає здійснити платне відчуження транспортного засобу, на який було накладено арешт в порядку забезпечення позову (продати), про що ним вказано в заяві про скасування заходів забезпечення позову (а.с.22), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування арешту, накладеного на автомобіль «JEEP PATRIOT», який належить відповідачу ОСОБА_1 , оскільки таким чином будуть порушені основні принципи накладення арешту на майно відповідача, передбачені ч. 2 ст. 149 ЦПК України - невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скасування заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті є передчасним.

Всі вищевикладені обставини стосую ться і питань щодо виклику для допиту в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . 
Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення, яке має ухвалити суд за наслідками розгляду справи по суті позовних вимог, повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Радулова Валерія Володимировича залишити без задоволення.
Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра