Єдиний унікальний номер 243/3223/20 
Номер провадження 22-ц/804/372/21        

                                                               ПОСТАНОВА
                                                         ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого-судді: Мірути О.А.,
суддів: Никифоряка Л.П., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1   у цивільній справі № 243/3223/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», треті особи Слов`янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Публічне Акціонерне Товариство Акціонерний Банк « Укргазбанк», про звернення стягнення на предмет застави, визнання права власності на предмет застави, вилучення запису про обтяження, на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2020 року (суддя Дюміна Н.О.), ухваленого в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, повний текст рішення складено 05 листопада 2020 року,-

                                           В С Т А Н О В И В:

        КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

07 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ( ОСОБА_1 , ПАТ ПУМБ про звернення стягнення на предмет застави, визнання права власності на предмет, вилучення записів про обтяження, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» (на теперішній час - ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» був укладений Кредитний Договір № 5085249, відповідно до якого ОСОБА_1 був наданий кредит в розмірі 104 500,00 грн.
На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним Договором 13.11.2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» (на теперішній час - ПАТ ПУМБ) було укладено Договір Іпотеки № 5085483, предметом якого є двокімнатна квартира загальною площею: 43,9 кв.м, житловою площею: 27,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В. 13.11.2016 року за № 2933. 
            13 листопада 2006 року між ОСОБА_4 та  ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» було укладено Договір поруки б/н, відповідно до якого він, як Поручитель, несе солідарну відповідальність з ОСОБА_1 за Кредитним Договором.
            11 грудня 2019 року між ним та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки б/н від 13.11.2006 року, згідно якої п. 4.1 Договору поруки було викладено в наступній редакції: Після виконання поручителем зобов`язання, поручитель має право задовольнити свої вимоги до Боржника шляхом звернення стягнення на предмет застави на підставі ст.512 та ст. 556 ЦК України, шляхом визнання права власності на предмет застави судом, в порядку передбаченому законом.
11 грудня 2019 року Кредитним Комітетом ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» було прийняте рішення про застосування процедури прощення боргу за Кредитним договором № 5085249 від 13.11.2006 року відповідно до ст. 605 Цивільного кодексу України за умови сплати частини суми заборгованості в розмірі 105 000 гривень.
11 грудня 2019 року, на виконання рішення Кредитного Комітету ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», позивачем було сплачено 105 000,00 гривень на погашення заборгованості за договором №5085249 від 13.11.2006 року, квитанція № ТR. 4040113.49299.8526 від 11.12.2019 року.
Вважає, що оскільки ним, як поручителем за Кредитним договором № 5085249, були виконані умови як Додаткової умови до Договору поруки, так і дотримано процедуру прощення боргу за Кредитним договором № 5085249 від 13.11.2006 року, просить його позовні вимоги визнання за ним права власності на предмет застави (іпотеки) задовольнити.
  Також вважає, що при визнанні за ним права власності на предмет застави (іпотеки), має бути вирішено питання про вилучення записів про обтяження з Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірного об`єкта нерухомого майна №№ 4046669, 4046696 від 13.11.2006 року та №12895184 від 20.08.2012 року. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

       Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ( ОСОБА_5 ) ОСОБА_6 , Приватного акціонерного товариства «Перший Український Міжнарподний банк», третя особа Слов`янський міськрайонний відділ юстиції у Донецькій області про звернення стягнення на предмет застави, визнання права власності на предмет застави, вилучення запису про обтяження - залишені без задоволення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідач (Боднар) ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В апеляційній скарзі відповідач ( ОСОБА_5 ) ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, оскільки укладений між ( ОСОБА_5 ) ОСОБА_6 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» містить іпотечне застереження, крім того, при його укладанні вона надала банку відповідну довіреність на реалізацію іпотечного (заставного) майна у будь-який спосіб. Вважає, що на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачена можливість іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. На її думку, позивач ОСОБА_2 , як поручитель, виконав за неї фінансове зобов`язання за кредитним договором та набув прав кредитора і застоводержателя в силу ч. 2 ст. 556 ЦК України. Також додає, що бажає виконати своє зобов`язання перед кредитором за рахунок заставного майна та це є її правом як споживача фінансових послуг. Однак реалізувати це право в позасудовий спосіб не представляється можливим через обтяження не тільки в силу зазначеного договору, як предмет застави, але й перебуває під обтяженням за реєстраційним номером № 12895184 на підставі Постанови Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Гальчук О.О про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
          Вважає, що відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
            Крім того, наполягає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме, в порушення ч.4 ст. 206 ЦПК України відмовлено у задоволенні позову, не зважаючи на визнання позову відповідачами за наявності законних підстав для його задоволення.

        УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від представника позивача ОСОБА_7 на електронну адресу суду надійшов відзив, але суд не може взяти його до уваги, оскільки він поданий без надання документів про наявність відповідних повноважень.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_7 з доводами апеляційної скарги погодилась, просила задовольнити.
Представник відповідача ПАТ «ПУМБ» Курилова О.А. з доводами апеляційної скарги погодилась, просила задовольнити.
Від ПАТ АБ « Укргазбанк» надійшла заява про розгляд справи без участі представника, не заперечує прти задоволення апеляційної скарги.
Позивач ОСОБА_2 та представник Слов`янського міськрайонного ВДВС  в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення судового засідання або будь яких інших клопотань на адресу суду не надходило.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що 13 листопада 2006 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_6 укладено Кредитний договір №5085249, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 104500,00 гривень з кінцевим терміном повернення заборгованості до 22 жовтня 2026 року з цільовим призначенням - для придбання нерухомості: квартири АДРЕСА_2 (а.с.21-23).
13 листопада 2006 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ОСОБА_6 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_6 передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 (а.с.16-21).
13 листопада 2006 року між позивачем та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» укладено Договір поруки б/н, відповідно до якого він, як Поручитель та ОСОБА_6 , несуть солідарну відповідальність за Кредитним Договором від 13 листопада 2006 року за №5085249 (а.с.26-28).
11 грудня 2019 року між позивачем та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки б/н від 13.11.2006 року за кредитним договором №5085249 від 13.11.2006 року, яким п. 4.1 Договору поруки було викладено в наступній редакції: п.4.1 Після виконання поручителем зобов`язання, поручитель має право задовольнити свої вимоги до Боржника шляхом звернення стягнення на предмет застави на підставі ст.512 та ст. 556 Цивільного кодексу України, шляхом визнання права власності на предмет застави судом, в порядку передбаченому законом.
11 грудня 2019 року Кредитним Комітетом ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» прийняте рішення про застосування процедури прощення боргу за Кредитним договором № 5085249 від 13.11.2006 року відповідно до ст. 605 Цивільного кодексу України за умови сплати частини суми заборгованості в розмірі 105 000,00 гривень (а.с. 29).
Відповідно до копії квитанції за № ТR. 4040113.49299.8526 від 11.12.2019 року, позивачем було сплачено ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» 105 000,00 грн. в якості погашення заборгованості за кредитним договором №5085249 від 13 листопада 2006 року (а.с. 31).
Згідно Інформаційної довідки № 197875141 від 28.01.2020 року Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна спірне майно (квартира) має реєстраційний номер № 15871729, за яким є два записи про обтяження: 
1) Тип обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 4046669, зареєстровано 13.11.2006 року реєстратором Приватним нотаріусом Панченко А.В., підстава обтяження: договір іпотеки, 2933, 13.11.2006, об`єкт обтяження: квартира, двокімнатна, адреса: АДРЕСА_1 , номер РГІВН 5871729, власник ОСОБА_6 , заявник: Перший Український міжнародний банк;
2) Тип обтяження: іпотека, реєстраційний номер обтяження: 4046696, зареєстровано З 1.2006 реєстратором приватний нотаріус Панченко А.В., підстава обтяження: договір іпотеки 2933, 13.11.2006, об`єкт обтяження: квартира, двокімнатна, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН 15871729, Іпотекодержатель: «Перший Український міжнародний банк» ЗАТ, боржник за основним зобов`язанням: ОСОБА_6 (а.с. 32-32 з.б.).
Відповідно Інформаційної довідки № 197878916 від 28.01.2020 року Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна в реєстрі є запис про обтяження за реєстраційним номером № 12895184, тип обтяження: арешт нерухомого майна, зареєстровано: 20.08.2012 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 30787550, 20.08.2012, Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Гальчук О.О., об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, окрім квартири АДРЕСА_3 , власник: ОСОБА_6 , обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції, заявник: Відділ державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції.
           З постанови Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Гальчук О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2012 року вбачається, що арешт  на все майно боржника ОСОБА_6 накладений у межах суми звернення стягнення: 433801,46 грн., на забезпечення вимог та в інтересах Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк».

          ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга відповідача ( ОСОБА_5 ) ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

        МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
          Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
          Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
          Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
           Вказаним вимогам закону судове рішення у відповідній частині не відповідає. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки – двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 та припинення (виключення) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна в реєстрі записів за реєстраційним номером обтяження: 4046669 та 4046696 зазначеної квартири, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що визнання права власності на майно, що є предметом іпотеки – це виключно позасудовий спосіб звернення стягнення, який можливий за точного виконання певних умов діючого законодавства. Враховуючи, що вимоги позивача в частині вилучення записів про обтяження є похідними від вимог, в задоволенні яких позивачу відмовлено, та на теперішній час власником квартири продовжує бути відповідач ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про передчасність вимог позивача в цій частині позову, оскільки зняття арешту зі спірного майна може створити в подальшому ризики для позивача в задоволенні своїх вимог, як кредитора, про визнання права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку.
          Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором Іпотеки  № 5085483 від 13 листопада 2006 року, укладеним між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 та за Договором Поруки, укладеним між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» б/н від 13 листопада 2006 року в рахунок погашення  заборгованості за Кредитним Договором  № 5085249 від 13 листопада 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» в розмірі 105 000 грн., шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 та припинення  (вилучення) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна в реєстрі записів за реєстраційними номерами обтяження: 4046669 та 4046696.
          Одночасно, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про припинення (вилучення) майна – квартири за адресою: АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного за реєстровим записом № 12895184, зареєстрованим 20.08.2012 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі  Постанови Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Гальчук О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, через їх похідність від вимог про визнання права власності на квартиру, в задоволенні яких позивачу було відмовлено, та передчасність вимог позивача в цій частині позову, оскільки зняття арешту зі спірного майна може створити подальшому ризики позивача у задоволенні своїх вимог, як кредитора, про визнання права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, з наступних підстав.
           Судом першої інстанції, на підставі належних та допустимих доказів по справі встановлено, що 13 листопада 2006 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та між ОСОБА_6 було укладено Кредитний договір №5085249, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 104 500,00 гривень з кінцевим терміном повернення заборгованості до 22 жовтня 2026 року, з цільовим призначенням - для придбання нерухомості: квартири АДРЕСА_2 .
          13 листопада 2006 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ОСОБА_6 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» було також укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_6 передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2   та між позивачем та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» було укладено Договір поруки б/н, відповідно до якого, він як Поручитель та ОСОБА_6 , несуть солідарну відповідальність за Кредитним Договором від 13 листопада 2006 року за №5085249.
          ОСОБА_6 кредитні зобов`язання належним чином не виконувала та 11 грудня 2019 року Кредитним Комітетом ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» було прийняте рішення про застосування процедури прощення боргу за Кредитним договором № 5085249 від 13.11.2006 року відповідно до ст. 605 Цивільного кодексу України за умови сплати частини суми заборгованості в розмірі 105 000,00 гривень. Того ж дня між позивачем (поручителем) та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки б/н від 13.11.2006 року за кредитним договором №5085249 від 13.11.2006 року, яким п. 4.1 Договору поруки було викладено в наступній редакції: п.4.1 Після виконання поручителем зобов`язання, поручитель має право задовольнити свої вимоги до Боржника шляхом звернення стягнення на предмет застави на підставі ст.512 та ст. 556 Цивільного кодексу України, шляхом визнання права власності на предмет застави судом, в порядку передбаченому законом.
          Відповідно до копії квитанції за № ТR. 4040113.49299.8526 від 11.12.2019 року, позивачем-поручителем за кредитним договором було сплачено ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», в якості погашення заборгованості за кредитним договором №5085249 від 13 листопада 2006 року, 105 000,00 грн..
          Позивач – поручитель ОСОБА_2 заявляє, що позбавлений можливості реалізувати своє право, як  кредитора, яке він набув відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України через наявні обтяження на спірну квартиру.
          Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
          Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).
          Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
           Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека, як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, є видом забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
           Ч.ч. 1,2 статті 553 ЦК України  визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
           Ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
           Ч. 2 статті  556 ЦК України передбачено, що до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
           Ч. 1 п.3  ст. 512 ЦК України встановлено, що  кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).
           Отже, позивачем по справі ОСОБА_2 доведено, що він, як поручитель за кредитним договором виконав зобов`язання, забезпечене порукою, а тому до нього переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
           Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
  Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 154/2822/15-ц (провадження № 61-47767св18, ЄДРСРУ №  88601335).
При цьому необхідно враховувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.
При цьому позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі                        № 760/14438/15-ц зазначила, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. 
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем обрано спосіб захисту, а саме - подання позову про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання за ним права власності на іпотечне майно, який не передбачений як спосіб захисту права а ні статтею 16 ЦК України, а ні Законом України «Про іпотеку», а тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині відмови у  зверненні стягнення на предмет застави в судовому порядку шляхом визнання права власності на нерухоме майно та припинення (виключення) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна в реєстрі записів за реєстраційним номером обтяження: 4046669 та 4046696 спірної квартири, як похідної вимоги, не заслуговують на увагу. 
Одночасно  апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції  в частині відмови у задоволенні позовних вимог про припинення (вилучення) майна – квартири за адресою: АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного за реєстровим записом № 12895184, зареєстрованим 20.08.2012 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі  Постанови Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Гальчук О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, через їх похідність від вимог про визнання права власності на квартиру, в задоволенні яких позивачу було відмовлено, та передчасність вимог позивача в цій частині позову, оскільки зняття арешту зі спірного майна може створити подальшому ризики позивача у задоволенні своїх вимог, як кредитора, про визнання права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, з наступних підстав.
           Як встановлено судом та передбачено ст. 512, ч.2 ст. 556 ЦК України, до поручителя  ОСОБА_2 , після виконання ним зобов`язання, забезпеченого порукою, перейшли усі права кредитора у кредитному договорі №5085249 від 13.11.2006 року, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
           Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.  
З Інформаційної довідки № 197875141 від 28.01.2020 року Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що заборона відчуження спірної квартири на підставі договору іпотеки від 13.11.2006 року була зареєстрована13.11.2006 року, тобто раніше заборони на відчуження, зареєстрованої 20.08.2012року на забезпечення вимог кредитора - Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк « Укргазбанк».
          З наведених підстав колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги, що  виконання зобов`язання, що виникає з договору іпотеки від 13.11.2006 року є переважним перед іншими кредиторами цього боржника.
          Представником апелянта в судовому засіданні апеляційного суду зазначено, що реалізації права позивача ОСОБА_2 на реєстрацію права власності у встановленому Законом порядку перешкоджає саме наявність арешту майна – квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного за реєстровим записом № 12895184 від 20.08.2012 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі  Постанови Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Гальчук О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2012 року накладений арешт  на все майно боржника ОСОБА_6 у межах суми звернення стягнення: 433801,46 грн., стягувачем за яким є  Публічне Акціонерне Товариство Акціонерний Банк « Укргазбанк».
          Отже, саме наявність арешту майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного за реєстровим записом № 12895184 від 20.08.2012 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі  Постанови Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Гальчук О., порушує права позивача, які перейшли до нього у відповідності до ч.2 ст. 556 ЦК України.
З Постанови Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Гальчук О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2012 року вбачається, що арешт  на все майно боржника ОСОБА_6 накладений у межах суми звернення стягнення: 433801,46 грн., накладений на забезпечення вимог та в інтересах Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк « Укргазбанк», позов до якого позивачем не пред`явлений.
Колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 в частині припинення (вилучення) майна – квартири за адресою: АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного за реєстровим записом № 12895184, зареєстрованим 20.08.2012 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі  Постанови Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Гальчук О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, має бути пред`явлений саме до Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк « Укргазбанк», в інтересах якого накладено арешт на майно боржника.  
          Така позиція колегії відповідає п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5, яким визначено, що відповідачами в справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках – особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо премета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
           Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі N 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи те, що позов у цій справі пред`явлений до неналежного відповідача,  апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції  скасуванню у відповідній частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині з наведених вище підстав.
            Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги в частині того, що через  визнання відповідачем позовних вимог, суд першої інстанції мав задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки вони суперечать вимогам ч.4 ст.206 ЦПК України, якою передбачено, суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання відповідачем позову лише за наявності для того законних підстав. В зазначеному випадку визнання відповідачем позову суперечить закону та не може бути підставою для задоволення вимог позивача.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

З наведених вище підстав, апеляційний суд вважає, що судове рішення по справі у відповідній частині ухвалене з порушенням норм процесуального права, що є безумовною підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення у відповідній частині, з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав .

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, оскільки резолютивна частина постанови суду залишає позовні вимоги без задоволення, то судовий збір не розподіляється. 

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про припинення (вилучення) майна – квартири за адресою: АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного за реєстровим записом № 12895184 тип обтяження: арешт нерухомого майна, зареєстрованого 20.08.2012 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі  Постанови Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Гальчук О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», треті особи Слов`янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Публічне Акціонерне Товариство Акціонерний Банк « Укргазбанк», про припинення (вилучення) майна – квартири за адресою: АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного за реєстровим записом № 12895184 тип обтяження: арешт нерухомого майна, зареєстрованого 20.08.2012 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі  Постанови Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Гальчук О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, - відмовити.

            В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:
Повний текст постанови складено 17 березня 2021 року.
Головуючий-суддя: