______

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2021 року                                                                                   
м. Чернівці
Справа № 717/1317/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О.
суддів Кулянди М.І., Владичана А.І.,
секретар Конецька Д.Г.
позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 
відповідач  ОСОБА_1 
апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2021 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Телешман О.В.

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2010 року у розмірі 29 434 гривні 38 копійок.
В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідачка звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву  від 16 квітня 2010 року № б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановлення ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 5 жовтня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 29 434 гривні 38 копійок, з яких: 21 347 гривень 56 копійок - заборгованість за тілом кредиту та 8 086 гривень 82 копійки - заборгованість за процентами.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2021 року позов задоволено частково. 
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 квітня 2010 року б/н у розмірі 21 347 гривень 56 копійок.
Відстрочено виконання даного рішення суду на 6 місяців з дня набрання ним законної сили.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором від 16 квітня 2010 року б/н утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки. 
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за процентами, суд виходив із того, що у розрахунках наданих банком відсутня заборгованість за процентами в розмірі 30 відсотків річних.
Така процентна ставка зазначена в кредитному договорі на момент його укладення. Умова кредитного договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволеної вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за процентами та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині в повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення в оскаржуваній частині з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови такого договору.
Встановивши, що банк надав відповідачці кредитні кошти, які остання не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні процентів за кредитом, враховуючи при цьому те, що при укладенні такого кредитного договору процентна ставка була визначена, про що зазначено у довідці про умови кредитування.
Позивачем доведено, що з моменту підписання ОСОБА_1 заяви, між банком та нею укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідачка була повідомлена про умови кредитування, в тому числі про процентну ставку за користування кредитними коштами.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1   подала відзив на апеляційну скаргу.

Просить рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2021 року в частині задоволених вимог скасувати та у їх задоволенні відмовити. 
Посилається на те, що аргументи АТ КБ «ПриватБанк», викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.
Анкета –заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова форма) кредитного договору. Банком нараховувалися проценти з розрахунку 3,6 проценти, хоча в довідці про умови кредитування встановлено процентну ставку у розмірі 2,5 проценти.
АТ КБ «ПриватБанк» самовільно та без згоди відповідачки здійснював операції по її платіжній картці.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Встановлено, що 16 квітня 2010 року ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» підписали анкету-заяву, в якій відповідачка просила відкрити рахунок та надати їй банківські послуги. 
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві (а.с.46) .
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» процентна ставка дорівнює 2,5 % на місяць (тобто 30 % на рік), порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 гривень, строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Вказана довідка особисто підписана ОСОБА_1 (а.с.47).
З розрахунку заборгованості станом на 5 жовтня 2020 року вбачається, що відповідачці внаслідок неналежного виконання умов договору нараховано банком заборгованість за процентами в сумі 8086 гривень 82 копійки за період з 1 січня 2020 року по 31 липня 2020 року з урахуванням процентної ставки у розмірі 43,2 проценти річних (а.с.40-43).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позову банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами, суд першої інстанції, виходив із того, що у розрахунку, наданого позивачем, відсутня заборгованість відповідача за процентами з урахуванням 30 процентів, передбачених довідкою про умови кредитування.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступне.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
У справі встановлено, що у підписаній відповідачкою довідці про умови кредитування погоджено проценти за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості.  Проте у наданому АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості  ОСОБА_1 проценти за період з 1 січня 2020 року по 30 липня 2020 року, за який судом фактично нараховувалася така заборгованість, визначено за ставкою 3,6 проценти.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вимог закону з урахуванням повноважень суду не врахував те, що оскільки сторонами було погоджено відсоткову ставку, а у розрахунку банку проценти за користування кредитом визначено за іншою ставкою, то суду слід було визначити й стягнути заборгованість за процентами відповідно до положень закону та підписаної відповідачем довідки про умови кредитування, а не відмовляти у задоволенні цих вимог за безпідставністю, що  свідчить про те, що фактично суд ухилився від вирішення спору по суті.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 723/602/17 та від 01 жовтня 2020 року у справі № 761/2122/19.
Разом з тим апеляційний суд не погоджується з розміром процентів, які нараховані банком за період з 1 січня 2020 року по 30 липня 2020 року у зв`язку з тим, що процента ставка відмінна від тої, яку сторони погодили в довідці про умови кредитування від 16 квітня 2010 року.
Проценти за період з 1 січня 2020 року по 30 липня 2020 року складають 3771 гривня 41 копійка, виходячи з наступного розрахунку:

Період розрахунку процентів	Тіло кредиту	Процента ставка	Кількість днів у періоді	Проценти за вказаний період	Розрахунки	
січень 2020 року	21347,56	30	31	551,48	21347,56/100х(30/360)х31	
лютий 2020 року	21347,56	30	29	515,90	21347,56/100х(30/360)х29	
березень 2020 року	21347,56	30	31	551,48	21347,56/100х(30/360)х31	
квітень 2020 року	21347,56	30	30	533,69	21347,56/100х(30/360)х30	
травень 2020 року	21347,56	30	31	551,48	21347,56/100х(30/360)х31	
червень 2020 року	21347,56	30	30	533,69	21347,56/100х(30/360)х30	
липень 2020 року	21347,56	30	31	533,69	21347,56/100х(30/360)х30	
  	  	  	  	Всього:	3771,41	

Апеляційний суд вважає помилковим аргумент апеляційної скарги про те, що сторони погодили підвищену процентну ставку за договором.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті - заяві ОСОБА_1 умови договору щодо іншої процентної ставки, крім 30 процентів із розрахунку 360 днів у році, які погоджені сторонами в довідці про умови кредитування від 16 квітня 2010 року, не зазначено. Також відсутні умови щодо підвищення такої процентної ставки.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими процентами, які розраховував, виходячи з місячної процентної ставки 3,6 проценти.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету- заяву від 16 квітня 2010 року. 
Тарифи банку в матеріалах справи відсутні.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили зміну процентної ставки за договором.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією,яку Верховний Суд виклав в постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № № 717/1494/16 та від 23 жовтня 2019 року у справі № 136/695/17.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №190/1419/19-ц (провадження №61-10096св20).
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його в цій частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитними коштами в сумі 3771 гривень 41 копійка.
Щодо судових витрат
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З мотивувальної частини постанови та рішення суду першої інстанції вбачається, що суди прийшли до висновку про задоволення позову на загальну суму 25 118 гривень 97 копійок, що становить 85,34 проценти від ціни позову (29 434 гривні 38 копійок).
З платіжного доручення № ВОJ68B35D7 від 8 жовтня 2020 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 2102 гривні (а.с.4).
З платіжного доручення № PROM2BK4QW від 12 лютого 2021 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 3153 гривні (а.с.155).
Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 4484 гривні 62 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382  ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2021 року в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитними коштами скасувати.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення процентів за користування кредитними коштами задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» проценти за користування кредитними коштами в сумі 3771 (три тисячі сімсот сімдесят одна) гривня 41 копійка.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 4484 (чотири тисячі чотириста вісімдесят чотири) гривні 62 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 1 квітня 2021 року.
Головуючий                                                 О.О. Одинак 

Судді:                                                          М.І. Кулянда 
               
                                                               А.І. Владичан