ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«08» лютого 2021 року 
м. Харків
справа № 638/62/19
провадження № 22ц/818/567/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -          Котелевець А.В., Хорошевського О.М. 
за участю секретаря - Дмитренко А.Ю. 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради,
третя особа – Харківська міська рада
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року в складі судді Бабенко Ю.П.
в с т а н о в и в:
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, третя особа: Харківська міська рада про визнання частково недійсним положення договору.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року по справі №644/2946/16-ц визнано укладеним між ним та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради договір №б/н про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з визначенням, зокрема, суми коштів в розмірі 205 395,23 грн, як величини пайової участі в розвитку інфраструктури м. Харкова.

Оскільки він не надав відомостей про розмір загальної кошторисної вартості будівництва, Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради визначив вартість будівництва самостійно, виходячи з опосередкованої вартості 1 кв м станом на 2015 рік.

Однак, такі дії Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради з розрахунку величини пайового внеску на підставі показників опосередкованої вартості спорудженого житла для Харківської області, затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, суперечать вимогам закону, який не передбачає такого порядку визначення величини пайового внеску.

Зазначив, що у розрахунку величини пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова при будівництві житлового будинку літ «А-2» з цокольним поверхом літ «Ац», ґанком літ «а», терасою літ «а1», приямком літ «а2» за адресою: АДРЕСА_1 , загальну кошторисну вартість реконструкції розраховано за 2015 рік. Однак, згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої 10 листопада 2015 року, будівництво цього житлового будинку розпочато та закінчено у 2010 році.

Отже, показник опосередкованої вартості спорудженого житла для Харківської області повинен бути розрахований станом на 2010 рік, а не на 2015 рік.

Просив визнати недійсним пункт 2.1.1 договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, а саме визнати недійсним «здійснює перерахування до бюджету м. Харкова коштів в розмірі 205 395,23 грн, згідно з розрахунком величини пайової участі в розвитку інфраструктури м. Харкова, який додається».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що у місті Харкові не прийнято жодного рішення щодо встановлення нормативів для одиниці створеної потужності, тому правових підстав для визначення кошторисної вартості будівництва об`єкта немає, а Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова в частині правил визначення величини пайової участі суперечить положенням Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який має вищу юридичну силу. Вказав, що до 2012 року будинок, з приводу якого виник спір, побудований у 2010 році, знаходився на території с. Хроли Харківської області, а не у місті Харкові, а дозвіл на виконання будівельних робіт надано ще у 2005 році. На той час законодавство не передбачало обов`язку пайової участі. Зазначив, що показник опосередкованої вартості спорудженого житла для Харківської області повинен бути розрахований станом на день закінчення будівництва, тобто на 2010 рік, а не 2015 рік, зважаючи на засади добросовісності, справедливості та розумності.

02 листопада 2020 року від Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Вказав, що розмір пайової участі позивача у розвитку інфраструктури м. Харкова визначений рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року, яким визнано укладеним договір. Зазначив, що позивачем не надано доказів вартості виконаних робіт, тому визначення розміру пайової участі в інфраструктурі м. Харкова здійснено, виходячи з опосередкованої вартості спорудження будівлі, що діяла на момент введення об`єкта до експлуатації зі збільшенням її величини на 10%. Вказав, що подання позову у цій справі пов`язано з незгодою ОСОБА_1 з рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року, яким визнано укладеним договір, та яке є чинним. Зазначив, що підстав для визначення опосередкованої вартості спорудженого житла для Харківської області станом на 2010 рік, а не 2015 рік, немає, оскільки об`єкт введено в експлуатацію на підставі декларації у 2015 році.

09 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 та його представник акцентували увагу на тому, що нормативи для одиниці створеної потужності та показники опосередкованої вартості не є тотожними поняттями. Тому, вважали, не можна стверджувати, що пункти 3.6 та 5.4 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова відповідають та узгоджуються з частиною 5 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Зазначили, що посилання відповідача на постанови Верховного Суду не повинні братися до уваги, оскільки в цих постановах досліджувалось питання законності розрахунку пайової участі з точки зору наявності відповідних повноважень органу місцевого самоврядування, що не оспорюється позивачем.

04 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він посилався на висновок постанови Об`єднаної палати Верховного Суду, в якому вона відхилила доводи замовника щодо необгрунтованості розміру ціни договору через відсутність доказів загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта або визначення її у встановленому порядку на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Вважав судове рішення законним, оскільки величину пайової участі визначено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивач не довів, що розрахунок величини пайової участі при будівництві житлового будинку є неправомірним. При цьому розмір пайової участі  ОСОБА_1 у розвитку інфраструктури міста Харкова був раніше визначений рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року, яке є чинним. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року, по справі №644/2946/16-ц визнано укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між ОСОБА_1 та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради в редакції, передбаченій додатком 3 до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про внесення змін до рішення «Про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова» від 22 травня 2013 року №319, з визначенням:

у пункті 1.1. - цей договір регулює взаємовідносини між сторонами щодо пайової участі «Замовника» у розвитку інфраструктури м. Харкова при будівництві житлового будинку літ "А-2" з цокольним поверхом літ «Ац», ганком літ «а», терасою літ «аі», приямком літ «а2» за адресою: АДРЕСА_1 ;  
у пункті 2.1.1 - Замовник здійснює перерахування до бюджету м. Харкова (код платежу - 24170000, рахунок - 31518921700002, МФО - 851011, код ЄДРПОУ - 37999649, банк - ГУДКСУ у Харківській області, одержувач - УДКСУ у місті Харкові Харківської області) коштів у розмірі 205 395,23 грн (двісті п`ять тисяч триста дев`яносто п`ять гривень 23 коп.), згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста Харкова (а. с. 6-12).

При розгляді вказаної справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Пономаренківської сільської ради від 10 травня 2005 року № 46 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво двоповерхового житлового будинку, згідно розробленої Комунальним підприємством «Архітектурне бюро Харківського району» проектної пропозиції на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

18 травня 2005 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Харківського району видано ОСОБА_1 дозвіл на виконання будівельних робіт відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої за № 46 від 10 травня 2005 року рішенням Пономаренківської сільської ради.

Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області 10 листопада 2015 року, ХК 181153140953, будівництво відповідного житлового будинку літ "А-2" з цокольним поверхом літ «Ац», ганком літ «а», терасою літ «а1», приямком літ «а2» за адресою: АДРЕСА_1 розпочато у 2010 році та закінчено у 2010 році.

З розрахунку величини пайової участі при будівництві житлового будинку літ «А-2» з цокольним поверхом літ «Ац», ґанком літ «а», терасою літ «аі», приямком літ «а2» за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що до сплати підлягає сума у розмірі 205 395,23 грн, розрахована, виходячи з загальної площі об`єкта 383,1 кв м, опосередкованої вартості 1 кв м - 12 185,00 грн згідно з інформацією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 жовтня 2015 року № 7/15-12656 та з урахуванням збільшення розміру пайової участі згідно з пунктом 5.5 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова на 10% (а. с. 18).

Згідно із  статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої  статті 215 ЦК України  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»  передбачено обов`язок забудовника прийняти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до частин 2, 3, 5 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції на час виникнення спірних правовідносин замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури) з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Згідно з частиною 1  статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»  порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

На виконання цих вимог рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09 листопада 2011 року № 804 затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (зі змінами, внесеними рішенням від 22 травня 2013 року № 319), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску.

Пунктами 1.2, 1.3. цього Порядку встановлено, що він визначає умови та встановлює процедуру залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі (внеску) у розвитку інфраструктури замовниками будівництва на території м. Харкова. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки в місті Харкові, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим Порядком. 
 
Як вбачається з пункту 2.5. Порядку замовник будівництва зобов`язаний звернутися з заявою до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради для укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова не пізніше ніж за 30 календарних днів до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Згідно з пунктом 5  статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Пунктом 3.6. Порядку встановлено, що у разі не надання замовником зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта або якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами вона визначається, виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України:
- показників опосередкованої вартості спорудження житла для Харківської області, розрахованої на останню дату до введення об`єкта в експлуатацію - для житлових будинків;

- опосередкованої вартості адміністративних будинків, які споруджуються на території України, на останню дату до введення об`єкта в експлуатацію - для нежитлових будівель та споруд;

- опосередкованої вартості будинків садибного типу, які споруджуються на території України, на останню дату до введення об`єкта в експлуатацію - для індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових та дачних будинків.

Пунктами 5.4., 5.5 Порядку передбачено, що розрахунок величини пайової участі здійснюється на підставі загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта згідно зведеного кошторисного розрахунку, а у разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами та правилами, вона визначається, виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України показників опосередкованої вартості.

У разі не укладання замовником договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова до введення об`єкта в експлуатацію розмір пайової участі, розрахований у відповідності до пункту 5.4. цього Порядку, збільшується на 10 %.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між ОСОБА_1 та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради визнано укладеним рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року, яким визнано обґрунтованим визначення розміру пайового внеску у пункті 2.1.1 договору саме у сумі 205 395,23 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 у даній справі фактично ґрунтуються на його незгоді з вказаним судовим рішенням, однак воно є чинним, залишено без змін судом касаційної інстанції, отже набрало законної сили та обов`язкове для виконання.

За таких умов, враховуючи, що договір між сторонами визнано укладеним рішенням суду, а не укладено за згодою сторін, підстав для визнання його частково недійсним немає.

Крім того, ОСОБА_1 просив визнати недійсним лише вказаний пункт договору, яким визначено розмір пайового внеску, однак такий розмір є істотною умовою договору, та без включення цього пункту договір не був би укладеним, тому договір неможливо визнати недійсним частково.

Доводи ОСОБА_1 щодо помилкового визначення розміру пайового внеску судова колегія відхиляє, оскільки такий розмір визначено у відповідності до вимог статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України показників опосередкованої вартості, за відсутності відомостей щодо загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Як встановлено судом ОСОБА_1 не надано для розрахунку пайового внеску зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта, визначеного згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. У зв`язку з цим, для визначення розміру пайової участі Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради взято за основу не кошторисну вартість із зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкту, а показник опосередкованої вартості 1 кв м з урахуванням абзацу 2 частини 5 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", пунктів 5.4, 5.5 Порядку.

Отже, ціна, зазначена у пункті 2.2.1 договору на пайову участь у розвиток інфраструктури м. Харкова, встановлена на підставі та у спосіб, що передбачені законом.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року у справі №  922/3627/18.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що у м. Харкові не прийнято жодного рішення щодо встановлення нормативів для одиниці створеної потужності, тому правових підстав для визначення кошторисної вартості будівництва об`єкта немає, а Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова в частині правил визначення величини пайової участі суперечить положенням Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який має вищу юридичну силу, є безпідставними, оскільки зазначений Порядок є чинним та прийнятий органом місцевого самоврядування саме на виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Посилання ОСОБА_1 на те, що до 2012 року будинок, з приводу якого виник спір, побудований у 2010 році, знаходився на території с. Хроли Харківської області, а не у місті Харкові, а дозвіл на виконання будівельних робіт надано ще у 2005 році, та на той час законодавство не передбачало обов`язку пайової участі, є безпідставними, оскільки виконання обов`язку щодо пайової участі у розвитку інфраструктури законодавчо пов`язано з прийняттям об`єкта в експлуатацію, а станом на дату прийняття відповідного будинку в експлуатацію (реєстрацію декларації) земельна ділянка знаходилась в межах міста Харкова, про що зазначено у самій декларації. Крім того, ОСОБА_1 не приймав пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, до якого раніше відносилась вказана земельна ділянка, а отже вказані обставини не звільняють його від виконання обов`язку перед Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради. 
    
Доводи ОСОБА_1 щодо того, що показник опосередкованої вартості спорудженого житла для Харківської області повинен бути розрахований станом на день закінчення будівництва, тобто на 2010 рік, є безпідставними, оскільки декларацію про готовність об`єкта до експлуатації зареєстровано Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області 10 листопада 2015 року, що є датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, отже, при визначенні розміру пайового внеску правомірно взято за основу показники опосередкованої вартості спорудження житла для Харківської області станом на останню дату до введення об`єкта в експлуатацію.

Зазначеним обставинам вже надано оцінку при розгляді справи № 644/2946/16-ц про визнання договору укладеним, тому посилання ОСОБА_1 на них у межах цієї справи як на підставу позову про визнання договору частково недійсним є необґрунтованими.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до  статті 375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                  І.В. Бурлака

Судді                                                          А.В. Котелевець 

О.М. Хорошевський 

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.