Номер провадження: 22-ц/813/2398/21 
Номер справи місцевого суду: 522/20305/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/20305/19
Номер провадження: 22-ц/813/2398/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання – Дубрянської Н.О.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 , 
- відповідачі – 1) Державна казначейська служба України, 2) Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, 3) Прокуратура Одеської області, ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області,
розглянув у відкритому судовому засіданні  цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої громадянину діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України та апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Бондар В.Я. о 14 годині 02 хвилині 28 липня 2020 року, повний текст складений 06 серпня 2020 року,

встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути: 1) з Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом списання зі спеціального рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 1 659 000 грн.; 2) з Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом списання зі спеціального рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду відшкодування матеріальної шкоди у розмірі – 84 290,25 грн..
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що незаконно без відповідної правової підстави перебував під слідством та судом у період - з 18.02.2013 року по 03.10.2019 року, тобто - 79 місяців 14 днів. Внаслідок кримінального переслідування обмежувався у певних правах та зазнав певних обмежень життя. Погіршились відносини з оточуючими людьми, була обмежена свобода пересування та суспільної діяльності. Він був позбавлений можливості реалізації своїх звичок і бажань, пов`язаних із професійною діяльністю та повсякденним життям. Погіршився стан його здоров`я, зазнав інших негативних наслідків. 
Позивач вважає, що йому повинна бути відшкодована моральна шкода за час перебування під слідством в сумі – 1 659 000 грн., виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом, а також виходячи з того, що на підставі контракту від 14.06.2016 року строком на п`ять років його заробітна плата складала - 21 000 грн. в місяць (21 000 грн. х 79 міс. = 1 659 000 грн.).
Також, позивач вважає, що йому повинна бути відшкодована і матеріальна шкода в сумі – 84 290,25 грн., яка полягає в наступному.
Так, в період з 10.09.2013 року по 11.10.2014 року ОСОБА_1 без законних на це підстав не виплачувалась заробітна плата, оскільки ухвалами Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2013 року, 04.11.2013 року, 26.12.2013 року, 24.02.2013 року, 17.04.2013 року, 12.06.2014 року, 11.08.2014 року його неодноразово було відсторонено від посади головного лікаря КЗ “Роздільнянська ЦРЛ”. Відтак, відповідно до довідки КНП СВТГРР “Роздільнянська ЦРЛ” від 26.11.2019 року № 729 та від 26.11.2019 року № 730 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає: - (липень 2013 року – 6 766,00 грн. + серпень 2013 року – 6 107,39 грн. = 12 873,39 грн.): 2 = 6436,70 грн., тобто – 6 436,70 грн. (середньомісячна заробітна плата) : 21 (робочий день у вересні 2013 році) = 306,51 грн. (середньоденна заробітна плата). Таким чином, розмір відшкодування матеріально шкоди становить – 84 290,25 грн. = 306,51 грн. х 275 (кількість робочих днів за період з 10.09.2013 року по 11.10.2014 року) (Т. 1, а. с. 2 - 13).
12.02.2020 року позивач звернувся до суду з заявою про зміну підстав обґрунтування позову, в якій посилається на те, що Київським районним судом м. Одеси була надана недостовірна інформація і направлена копія вироку суду про те, що вирок суду щодо ОСОБА_1 від 06.10.2014 року, яким він засуджений до 5 років позбавлення волі вступив в законну силу 06.04.2015 року. Отримана недостовірна інформація про засудження ОСОБА_1 до 5 років позбавлення волі була направлена на адресу УІТ ГУНП в Одеській області, а також на адресу Приморського ВП в м. Одесі і Роздільнянського ВП в Одеській області з метою затримання ОСОБА_1 для етапування до місця позбавлення волі та відбування покарання (Т. 1, а. с. 118 - 119).

2.2 Позиція ГУ ДКС України в суді першої інстанції

14.01.2020 року від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. Посилається на те, що Державна казначейська служба не є Державним бюджетом України і не спричиняла позивачеві шкоду, а тому не може бути відповідачем по справі. Також, позивачем суттєво завищено суму моральної шкоди, яка має обраховуватися виходячи з розміру прожиткового мінімуму, а не розміру заробітної плати, а гранична дата щодо визначення строку відшкодування шкоди є - 21.11.2018 року коли Апеляційний суд Одеської області скасував вирок Київського районного суду м. Одеси від 06.10.2014 року.
Крім того, позивачем не наведено причинно-наслідкового зв`язку між спричиненням йому шкоди і діями прокуратури Одеської області та ГУ НП в Одеській області (Т. 1, а. с. 71-75).

2.3 Позиція позивача на відзив ГУ ДКС України в суді першої інстанції 

21.01.2020 року позивачем подано відповідь на відзив ГУ ДКСУ в Одеській області, в якій позивач послався на те, що виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок коштів державного бюджету. Саме Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Ухвала Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2018 року залишена без змін постановою Верховного Суду лише 03.10.2019 року, що і має вважатися останнім днем перебування під слідством та судом. Всі необхідні докази спричинення позивачеві шкоди є в матеріалах справи (Т. 1, а. с. 82 - 84).

2.4. Позиція прокуратури Одеської області в суді першої інстанції 

05.02.2020 року до суду надійшов відзив прокуратури Одеської області на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. Посилається на те, що підстави задоволення позову відсутні, так як ОСОБА_1 під час його допиту як підозрюваного повністю визнав свою вину у пред`явленій підозрі. Тому, вина органів слідства та прокуратури у перебуванні позивача під слідством відсутня.
У позивача виникло право на відшкодування шкоди за рахунок держави незалежно від вини судово-слідчих органів. Однак, її розмір має бути достатнім для задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до збагачення. Відтак, сума моральної шкоди, на яку може претендувати позивач, складає – 373 274,40 грн. = 4723 грн. - мінімальна заробітна плата, станом на 01.01.2020 року х 79 міс. 5 днів перебування під слідством.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди, то позивачем не надано довідки про середньомісячну заробітну плату за два останні місяці перед відстороненням від посади. Відтак ці вимоги не обгрунтовані. (Т. 1, а. с. 94 - 97, 101 - 104, 106 - 112).

2.5. Позиція позивача на відзив прокуратури Одеської області

12.02.2020 року позивачем надано відповідь на відзив прокуратури Одеської області, в якій він посилається на те, що допит ОСОБА_1 , на протокол якого посилається відповідач, проходив без захисника, а тому пояснення ОСОБА_1 , які зафіксовані в цьому протоколі, не знайшли свого підтвердження в суді. Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, а у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визнати обґрунтованим і достатнім й більший розмір відшкодування. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (Т. 1, а. с. 123-127).

2.6. Позиція прокуратури Одеської області у запереченнях на відповідь на відзив 
19.02.2020 року прокуратурою Одеської області подано заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач посилається на те, що довідка про заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 за 2013 рік від 26.11.2019 № 729 не може бути належним та єдиним доказом, оскільки не містить достатніх даних щодо складової суми виплати, будь-яких даних про кількість робочих днів позивача у липні - серпні 2013 року, що у свою чергу виключає можливість проведення обчислення середньоденної та середньомісячної заробітної плати у відповідності до вимог закону (Т. 1, а. с. 138 - 140, 143 - 148).

2.7. Позиція ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області в суді першої інстанції 

23.03.2020 року від ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. Посилається на те, що після скасування рішення суду першої інстанції права позивача не порушувалися, так як рішення не набрало чинності. Кінцева дата періоду відшкодування моральної шкоди є - 21.11.2018 року. Також, позивач не правильно обраховує розмір моральної шкоди, яка має обраховуватися виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Будь-яких доказів спричинення матеріальної шкоди позивач не надає (Т. 1, а. с. 168 - 171 зворотна сторона).

2.8. Позиція позивача на відзив ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області

15.04.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, в якій позивач вказує на те, що порушення прав ОСОБА_1 під час досудового слідства, знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, а право на відшкодування шкоди виникає у разі постановлення судом виправдувального вироку. Розмір відшкодування шкоди визначається судом. Позивачем дотримано порядок обчислення суми матеріальної шкоди (Т. 1, а. с. 193 - 196).

2.9. Короткий зміст рішення суду, мотивування висновків суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року вищезазначений позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання зі спеціального рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 373 117 грн. 00 коп..
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання зі спеціального рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі - 80 458 грн. 62 коп..
В іншій частині позову відмовлено. 
Рішення мотивоване тим, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави, оскільки перебував під слідством та був незаконно засуджений на протязі 79 місяців 14 днів - з 18.02.2013 року (розпочато досудове розслідування) по 03.10.2019 року (останнє судове рішення, яким підтверджено закриття кримінального провадження).
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, враховуючи мінімальний розмір заробітної плати (4 723 грн.) за кожен місяць перебування під слідством чи судом (79 місяців) розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 судом визначено в сумі – 373 117 грн. = 4 723 грн. х 79 міс..
Оскільки, ухвалами Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2013 року, 04.11.2013 року, 26.12.2013 року, 24.02.2013 року, 17.04.2013 року, 12.06.2014 року, 11.08.2014 року, постановленими в рамках вказаного кримінального провадження, ОСОБА_1 було неодноразово відсторонено від посади головного лікаря КЗ “Роздільнянська ЦРЛ”, ОСОБА_1 у період з 10.09.2013 року по 11.10.2014 року не виплачувалась заробітна плата.
Відповідно до довідки КНП СВТГРР “Роздільнянська ЦРЛ” від 26.11.2019 року № 729 та від 26.11.2019 року № 730 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає - 6 436,69 грн. = (липень 2013 року – 6 766,00 грн. + серпень 2013 року – 6 107,39 грн. = 12 873,39 грн.) : 2. 
При цьому, в останній місяць виплати заробітної плати в серпні 2013 року 22 робочих дні.
Відтак середньоденна заробітна плата становить - 292,5768 грн. = 6 436,69 грн. (середньомісячна заробітна плата) : 22 (робочих днів у серпні 2013 році).
Отже, розмір втрачено заробітної плати становить – 80 458,62 грн. = 292,5768 грн. (середньоденна заробітна плата) х 275 (кількість робочих днів за період з 10.09.2013 року по 11.10.2014 року) (Т.1 а. с. 236-241).

2.10. Короткий зміст вимог апеляційної скарги Державної казначейської служби України 

Чумакова Я.В., діюча в інтересах Державної казначейської служби України, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (Т. 2, а. с. 15 - 22).

2.11. Узагальнені доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції помилково ототожнює Державну казначейську службу України з Державним бюджетом України та особою, яка завдала шкоду. Державна казначейська служба України є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала. Боржником у вказаному зобов`язані зі сплати коштів державного бюджету є - держава Україна, як учасник цивільних відносин, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягнення з Державного бюджету України; 2) судом безпідставно задоволено позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі - 373 117,00 грн., оскільки розрахунок повинен був здійснюватися з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) судом помилково завищено період перебування позивача під судом та слідством. Граничною датою щодо визначення строку для відшкодування моральної шкоди позивачу є дата набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2018 року, оскільки касаційний розгляд справи жодним чином не вплинув на права та обов`язки ОСОБА_1 , тому що постановою Верховного суду від 03.10.2019 року вищевказану ухвалу апеляційного суду було залишено без змін; 4) судом першої інстанції неправильно було застосовано п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Для визначення втраченої заробітної плати суду необхідно було поділити заробітну плату ОСОБА_1 за липень та серпень 2013 року на число відпрацьованих позивачем робочих днів. Проте, суд першої інстанції здійснив розрахунок середньоденної заробітної плати шляхом ділення середньомісячної заробітної плати на кількість робочих днів у серпні 2013 року; 5) судом першої інстанції не встановлено жодних доказів на підтвердження того, що по відношенню до позивача був здійснений фізичний чи психічний вплив. Не встановлено жодних доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб та фізичними і моральними стражданнями, на які посилався позивач (Т. 2, а. с. 15 - 22).
2.12. Короткий зміст вимог апеляційної скарги Прокуратури Одеської області

Заступник прокурора Одеської області в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (Т. 2, а. с. 32 - 36).

2.13. Узагальнені доводи апеляційної скарги Прокуратури Одеської області

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт вказує на те, що: 1) слідчим управлінням ГУ МВС України в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013170110000383 від 18.02.2013 року за фактом вимагання керівником районної медичної установи Одеської області хабаря за прийняття відповідного рішення в інтересах підприємства за ч. 3 ст. 368 КК України. Під час допиту у якості підозрюваного ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, останній визнав себе винним повністю. Однак, в ході судового розгляду справи ОСОБА_1 змінено покази, що свідчить про відсутність у нього права на відшкодування шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України. Судом першої інстанції було проігноровано та не було розглянуто клопотання прокуратури про витребування для огляду у судовому засідання матеріалів вищевказаного кримінального провадження; 2) помилковими є висновки суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на стягнення втраченого заробітку. Позивачем не було надано довідку про середньомісячну заробітну плату за два останні місяці перед відстроченням від посади, тому неможливо встановити, які виплати включено позивачем до розрахунку, викладеного у позовній заяві. Надані довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за 2013 та 2014 року не є довідками про середню заробітну плату за останні два місяці перед відстороненням від посади (Т. 2, а. с. 32 - 36). 
2.14. Позиція Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області у суді апеляційної інстанції

29.10.2020 року Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Одеській області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначає, що СУ ГУМВС України в Одеській області будь-яким чином не порушувало конституційних прав і свобод ОСОБА_1 .. Досудове розслідування було проведено в рамках законодавства у найкоротший строк, з дотриманням всіх процесуальних процедур. Після скасування рішення суду першої інстанції права та обов`язки ОСОБА_1 жодним чином не порушувались. Тому, кінцевою датою щодо визначення строку для відшкодування моральної шкоди позивачу є - дата набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2018 року, оскільки касаційний розгляд справи жодним чином не вплинув на права та обов`язки ОСОБА_1 .. Постановою Верховного суду від 03.10.2019 року вищевказану ухвалу апеляційного суду було залишено без змін. Позивачем в рамках кримінального провадження жодним чином не оскаржувались слідчі дії. На стадії досудового слідства ОСОБА_1 визнав свою провину. Судом першої інстанції невірно було застосовано п. 8 Порядку №100 щодо визначення середньоденного заробітку. Матеріальна та моральна шкода ОСОБА_1 не доведена. Позивачем не надано доказів на підтвердження його позовних вимог.

2.15 Позиція позивача у суді апеляційної інстанції 

24.11.2020 року представником позивача - ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу прокуратури Одеської області, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Представник позивача зазначає, що доводи відповідача про те, що під час досудового розслідування шляхом самообмови перешкоджав з`ясуванню істині, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визначення суми відшкодувань.
24.11.2020 року представником позивача ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Представник позивача зазначає, що посилання апелянта про те, що Державна казначейська служба є неналежним відповідачем не відповідають дійсності. Належним відповідачем у справі є держава, яка бере участь через відповідний орган державної влади. В даному випадку Державна казначейська служба є органом, який відповідно до законодавства здійснює списання коштів з державного бюджету. Суд першої інстанції дійшов вірних висновків при визначенні сум відшкодувань моральної та матеріальної шкоди.

2.16 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.09.2020 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без руху (Т. 2, а. с. 27 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.09.2020 року апеляційну скаргу Прокуратури Одеської області залишено без руху (Т. 2, а. с. 40 зворотна сторона).
05.10.2020 року на виконання вимог ухвали суду Державна казначейська служба подала заяву про усунення недоліків апеляційної скарги (Т. 2, а. с. 49).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року (Т. 2, а. с. 56 - 56 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.10.2020 року справу призначено до розгляду на 18.02.2021 року (Т. 2, а. с. 57).
16.10.2020 року на виконання вимог ухвали суду Прокуратурою Одеської області було подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги (Т. 2, а .с. 60 - 62, 69 - 70).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокуратури Одеської області (Т. 2, а. с. 78 - 78 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.10.2020 року справу призначено до розгляду на 18.02.2021 року (Т. 2, а. с.79).
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.
18.02.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі.
18.02.2021 року на електрону адресу Одеського апеляційного суду від прокуратури Одеської області надійшла заява про відкладення розгляду справи.
Інші учасники справи заяв та клопотань не надали, причини неявки представників не повідомили.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань  техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».
Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.
Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає моживим розглянути справу за відсутності її учасників.

3.Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Державної казначейської служби України та заступника прокурора Одеської області підлягають частковому задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

18.02.2013 року СУ ГУМВС України в Одеській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013170110000383 відносно ОСОБА_1 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
06.10.2014 року вироком Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 засуджено за ч 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати керівні посади медичних закладах строком на три роки, з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06.04.2015 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 06.10.2014 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 скасовано, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону від 07.04.2011 року).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2015 року Ухвала Апеляційного суду Одеської області від 06.04.2015 року стосовно ОСОБА_1 скасована та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2018 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 06.10.2014 року стосовно ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 03.10.2019 року Ухвала Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2018 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_1 залишена без змін. Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права 

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За правилами п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі – Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, у зв`язку з перебуванням під слідством та судом, за рахунок держави.
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої палати Верховного суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц, постанові Верховного Суду від 17.01.2020 року по справі № 366/2027/18.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційних скарг вищевказаних висновків не спростовують.
Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, у зв`язку з перебуванням під слідством та судом, за рахунок держави.
Пунктом 8 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", яке затверджено наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. N 6/5/3/41, передбачено, що згідно з частиною першою ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.
Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100) та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100» (підпункт 1 пункту 9 Положення).
Відповідно до положень пункту 2 частини II «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність підстав для відшкодування майнової та немайнової шкоди за рахунок держави. Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з неправильним визначенням граничної дати перебування під судом. 

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Колегія суддів не погоджується з твердженням ДКС України про те, що він не є належним відповідачем у справі, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває та здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів здійснюється Державним казначейством України за вимогою органів державної виконавчої служби України за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Такий порядок передбачений п. 1.3 Порядку, затвердженого наказом Державного казначейства України від 04.02.2008 року № 39.
Тобто, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, на який посилається ДКС України у апеляційній скарзі, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проте відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.
Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд першої інстанції правильно застосував правило частини третьої статті 13 Закону та визначив розмір відшкодування моральної шкоди із розрахунку мінімальної заробітної плати. 
Однак, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта, що судом першої інстанції помилково було визначено граничну дату перебування під слідством та судом. 
Згідно із ч. 4 ст. 532 КПК України  судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Оскільки ухвала апеляційного суду від 21.11.2018 року набрала законної сили з моменту її проголошення, тому термін перебування ОСОБА_1 під слідством та судом сплив саме - 21.11.2018 року.
Таким чином, строк перебування позивача під слідством та судом складає 68 місяців.
Обчислюючи розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд враховує, що мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" становить – 4 723 грн.. 
Отже, враховуючи мінімальний розмір заробітної плати у сумі – 4 723 грн., термін перебування під слідством та судом - 68 місяців, розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 становить – 321 164 грн. = 4 723 грн. х 68 міс..
Колегія суддів також, погоджується з твердженнями апелянтів, що судом першої інстанції було неправильно застосовано пункт 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100.
Пунктом 8 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", яке затверджено наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. N 6/5/3/41, передбачено, що згідно з частиною першою ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.
Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100) та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100» (підпункт 1 пункту 9 Положення).
Відповідно до положень пункту 2 частини II «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Як вбачається з довідок КНП СВТГРР “Роздільнянська ЦРЛ” від 26.11.2019 року № 729 та від 26.11.2019 року № 730 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає – 6 436,69 грн. = (липень 2013 року – 6 766,00 грн. + серпень 2013 року – 6 107,39 грн. = 12 873,39 грн.) : 2 
Кількість робочих днів в липні 2013 року становить 23 робочих днів. Кількість робочих днів в серпні 2013 року становить 21 робочих днів. Середня кількість робочих днів за два місяці становить – 22 робочі дні = (23 роб. дні + 21 роб. день) : 2.
Відтак, розмір середньоденної заробітної плати становить – 292,5770 грн. = 6 436,00 грн. – середньомісячна заробітна плата : 22 робочі дні.
Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди за період відсторонення позивача від роботи (з 10.09.2013 року по 11.10.2014 року – 275 робочих днів) становить – 80 458,67 грн. = 292,5770 грн. х 275 робочих днів. 
Формальне порушення судом першої інстанції, яке полягало у тому, що суд першої інстанції визначив середньоденну заробітну плату, поділивши середньомісячне заробітну плату за два місяці (6 436,69 грн.) на кількість робочих днів за серпень місяць (22 робочі дні), не призвело до неправильного визначення розміру відшкодування майнової шкоди, оскільки середня кількість робочих днів за липень та серпень місяці становить також – 22 робочі дні.. 
В апеляційній скарзі ДКСУ зазначає, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди органами досудового слідства та прокуратури, а також наявності вини цих органів, у зв`язку з чим підстави для її відшкодування відсутні. Однак, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки відшкодування громадянинові моральної шкоди у випадку, зокрема, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного засудження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина здійснюється в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Посилання Прокуратури Одеської області на те, що ОСОБА_1 не має права на відшкодування шкоди, так як під час допиту у якості підозрюваного визнав свою вину, не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
06.10.2014 року вироком Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 засуджено за ч 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати керівні посади медичних закладах строком на три роки, з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2018 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 06.10.2014 року стосовно ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 03.10.2019 року Ухвала Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2018 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_1 залишена без змін.
У вищевказаних вироку суду першої інстанції, ухвалі суду апеляційної інстанції, постанові Верховного Суду (Т. 1, а. с. 14 – 43) ОСОБА_1 свою вину не визнавав. Визнання вини не покладено як в основу обвинувального вироку, так і в основу ухвали апеляційного суду від 21.11.2018 року та постанови Верховного Суду від 03.10.2019 року. 
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час розгляду справи. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Відповідно до частини четвертої статті 1176 ЦК України фізична особа, яка
у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.
Аналіз положень частини четвертої статті 1176 ЦК України дає підстави дійти висновку, що під самообмовою необхідно розуміти завідомо неправдиві показання підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, дані з метою переконати органи попереднього слідства і суд у тому, що саме ним здійснено злочин, який він у дійсності не вчиняв.
Тобто, самообмова має бути добровільною, завідомо неправдивою, мати на меті перешкодити з`ясуванню істини й бути зафіксованою в матеріалах справи.
Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного суду від 26.02.2020 року у справі № 366/2026/18.
Належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 як підозрюваний, обвинувачений чи підсудний надавав завідомо неправдиві показання з метою переконати органи попереднього слідства і суд у тому, що саме ним здійснено злочин, який він у дійсності не вчиняв, та що такими діями він перешкоджав з`ясуванню істини у справі, не зафіксовані у матеріалах справи.
Отже, вищевказані доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що як апеляційна скарга Державної казначейської служби України, так і апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди не відповідають обставинам справи, в цій частині судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у вказаній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні. Необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 321 164,00 грн..
В решті рішення необхідно залишити без змін.

3.6. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат. 
На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України, виходячи з того, що позивач звільнений від сплати судового збору, необхідно повернути Державній казначейській службі України та Прокуратурі Одеської області судовий збір пропорційно розміру відмовленим позовним вимогам про стягнення відшкодування моральної шкоди – 14%. Кожним з апелянтів було сплачено судовий збір у сумі – 2 359,47 грн. (Т. 2, а. с. 51, 67). Таким чином, кожному з апелянтів необхідно повернути судовий збір по – 330,33 грн. = 2 359,47 х 14%. Оригінали платіжних документів повернути Державній казначейській службі України та Прокуратурі Одеської області, належним чином завірені копії яких залишити у матеріалах справи. 

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України та апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області – задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року в частині стягнення відшкодування моральної шкоди – змінити.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (код ЄДРПОУ 37567646, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6), шляхом списання зі спеціального рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі - 321 164 (триста двадцять одна тисячі сто шістдесят чотири) гривень.

В решті рішення – залишити без змін.

Здійснити остаточний перерозподіл судових витрат.

Повернути Державній казначейській службі України (Код ЄДРПОУ - 37607526) судовий збір, сплачений згідно платіжного доручення №1558 від 25 вересня 2020 року у сумі – 330 (триста тридцять) грн. 33 коп.. 

Повернути прокуратурі Одеської області (Код ЄДРПОУ - 03528552) судовий збір, сплачений згідно платіжного доручення №1662 від 15 жовтня 2020 року у сумі – 330 (триста тридцять) грн. 33 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 10 березня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С.О. Погорєлова

О.В. Князюк