ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1947/21 Справа № 206/2416/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 50

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі – Пивоваровій А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2020 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що з 18 червня 2010 року по 05 листопада 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, але вона не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя дитини. 
Рішенням Самарського районного суду м. Дюніпропетровська від 10 січня 2018 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 20 листопада 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. 
Зазначає, що відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, оскільки коштів, які відповідач сплачує у якості аліментів, на забезпечення належного розвитку та лікування дитини не вистачає, просила стягнути з ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 7355,55 грн.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину в сумі 1265,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач понесла додаткові витрати на лікування доньки у лікаря ортодонта та дитячий масаж у загальному розмірі 2530,00 грн, тому з відповідача необхідно стягнуту половину вказаної суми.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що надані позивачем копії документів, без дослідження оригіналів, враховані судом як допустимі докази понесених додаткових витрат на дитину. Медичну допомогу доньці було надано не профільними лікарями та без наданих рекомендацій сімейним лікарем. В матеріалах справи відсутні докази проведення огляду дитини сімейним лікарем та лікарем ортодонтом та/або логопедом, у зв`язку з чим є недоведений факт наявності у доньки патології, яка потребувала хірургічного втручання.
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що з 18 червня 2010 року до 05 листопада 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04 вересня 2012 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2018 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1000,00 грн. щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 20 листопада 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до медичної картки ОСОБА_3 , останній було поставлено низьку діагнозів, що підтвердженні наявними у матеріалах справи медичними документами, зокрема сколіоз та звуження верхньої і нижньої щелепи, виражені вуздечки верхньої та нижньої губ. У зв`язку з чим, рекомендовано лікувально - фізіологічний комплекс та корекцію форми щелепи та пластика вуздечки губ.
Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.
До участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.
Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Аналізуючи положення ст. 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). 
Під час розгляду справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції з урахуванням наявних в матеріалах справи копій медичних документів та чеків було встановлено, що позивач понесла додаткові витрати на утримання дитини у загальному розмірі 2530,00 грн.
Наявним у справі доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку та з урахуванням всіх обставин у справі правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки витрати, які понесла позивач, зумовлені витратами на лікування доньки.
При цьому врахувавши, що брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 1265,00 грн.
Доводи апеляційної скарги з приводу не дослідження судом першої інстанції оригіналів наданих позивачем чеків, не заслуговують на увагу та спростовуються дослідженими матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги щодо надання медичної допомоги дитині не профільними лікарями та без надання рекомендацій сімейним лікарем, підлягають відхиленню, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи висновками та рекомендаціями лікарів ортопеда-травматолога та ортодонта.
Інші доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2020 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                        В.С. Городнича
                       
                                                                               О.В. Лаченкова