Постанова
Іменем України                                  
 
27 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 569/5435/16-ц
провадження № 61-16099св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_4 ,
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Рівненського апеляційного суду 
від 16 липня 2019 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Хилевича С. В., Шимківа С. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначив, що він проживає та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , наймачем якої відповідно до ордера на право зайняття житлового приміщення, є його батько ОСОБА_6 . Разом з ним у зазначеній квартирі зареєстровані: батько - ОСОБА_6 , 1959 року народження; мати - ОСОБА_2 , 1962 року народження; брат - ОСОБА_3 , 1980 року народження. 
 
З травня 2013 року відповідачі у спірній квартирі не проживають, що підтверджується актом від 20 квітня 2017 року про непроживання 
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , затвердженим Житлово-комунальним підприємством «Західне» (далі - ЖКП «Західне»), вартість комунальних послуг не сплачують.
 
Посилаючись на те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад рік, ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
 
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
 
Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позивачем обставин не проживання відповідачів з травня 2013 року без поважних причин у житловому приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , особистих речей у квартирі вони не мають, перешкод у користуванні житловим приміщенням їм не чинять, а тому наявні визначені статтями 71, 72 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) підстави для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. 
 
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду задоволено.
 
Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 
2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
 
У задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено. 
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з наданих ОСОБА_2 доказів, а саме відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на адвокатський запит від 03 січня 
2018 року № б/н та показань свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 встановлено, що відповідач 
ОСОБА_2 з 27 травня 2014 року по 06 лютого 2017 року тимчасово виїздила з постійного місця проживання до Російської Федерації у зв`язку із працевлаштуванням у зазначеній країні, що свідчить про поважність причин її відсутності понад шість місяців за місцем реєстрації та підтверджує, що ОСОБА_2 не втратила інтересу до спірного житла, а тому відсутні підстави для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Щодо відповідача ОСОБА_3 судом встановлено, що він з травня 2013 року у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, особистих речей у квартирі не має, перешкод у користуванні житловим приміщенні йому ніхто не чинить, а тому наявні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
 
Рішенням Рівненського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_11 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову скасовано, ухвалено у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування квартирою.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування квартирою, та відмовляючи у цій частині у їх задоволенні, апеляційний суд, виходив з того, що під час повторного розгляду справи до участі у ній не було залучено нового власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 , права та інтереси якої порушуються ухваленим судовим рішенням. 
 
У травні 2019 року з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулася особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_4 .
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 16 липня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2018 року у частині відмови у задоволенні позову скасовано, ухвалено у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування квартирою.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування квартирою, та відмовляючи у цій частині у його задоволенні, апеляційний суд виходив з того, що оскаржуваним судовим рішенням у цій частині вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_4 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі укладеного між нею та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу від 15 грудня 2017 року, однак не була залучена до участі у справі. Вказавши на те, що на стадії апеляційного розгляду вирішення спору по суті прав та обов`язків ОСОБА_4 , яка була учасником справи, не передбачено цивільним процесуальним законодавством, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування квартирою необхідно відмовити, без надання оцінки доводам апеляційної скарги  ОСОБА_4 , які підлягають перевірці під час нового розгляду справи.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи 
 
У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_4 , у якій вона просила скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 16 липня 2019 року та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.  
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що постанова апеляційного суду у частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою  АДРЕСА_1  ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що судові рішення у даній справі впливають на права ОСОБА_4 щодо спірної квартири про, що свідчить і той факт, що Рівненським міським судом Рівненської області відкрито провадження у справі № 569/5052/19 за позовом 
ОСОБА_2 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування наказу і свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який мотивовано тим, що ОСОБА_2 на дату приватизації спірної квартири ОСОБА_1 не втратила право користування нею, що підтверджено обставинами встановленими в оскаржуваному судовому рішенні. У свою чергу, задоволення позову ОСОБА_2 у справі 
№ 569/5052/19 матиме наслідком втрату ОСОБА_4 права власності на квартиру  АДРЕСА_1 .
 
Суди дійшли помилкового висновку про поважність причин не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації, встановивши зазначені обставини на підставі недопустимих доказів - пояснень свідків, які не були безпосередньо обізнані з обставинами справи, та неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 71 ЖК Української РСР, яка визначає, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи, тоді як відповідачка проживала за кордоном понад шість місяців не у зв`язку із працевлаштуванням, а у зв`язку з іншими обставинами. Повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про перетин ОСОБА_2 кордону та показання свідків не є допустимими доказами на підтвердження її працевлаштування у Російській Федерації.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з місцевого суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що квартира АДРЕСА_1 була надана у користування ОСОБА_6 на підставі ордера на право зайняття жилого приміщення. 
 
Згідно з відомостями з будинкової книги для прописки громадян та довідками, виданими підрозділом ГУДМС УМВС України в Рівненській області від 16 травня 2016 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 - з 22 листопада 1988 року, ОСОБА_3 - 
з 21 березня 1997 року, ОСОБА_12 - з 29 вересня 2011 року.
 
Відповідно до акта від 20 квітня 2017 року про непроживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , затвердженого ЖКП «Західне», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі  АДРЕСА_1 не проживають з травня 2013 року, на момент проведення перевірки також відсутні.
 
На підставі заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області 
від 09 серпня 2016 року,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зняті з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.
 
Згідно з наказом Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 01 серпня 2017 року № 389 та свідоцтва про право власності на квартиру від 01 серпня 2017 року, ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 , у порядку приватизації.
 
На підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу 
Табінським О. І., зареєстрованого у реєстрі за № 2366, ОСОБА_1 відчужив спірну квартиру  ОСОБА_4 .
 
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2016 року скасовано.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково з таких підстав.  
 
Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). 
 
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
За змістом зазначеної норми права, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, однак ухвалене судове рішення може призвести до виникнення несприятливих для них правових наслідків. 
 
Якщо суд ухвалив судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, зазначене порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).
 
Установивши, що на момент призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження, власником квартири АДРЕСА_1 є  ОСОБА_4 на підставі укладеного 
15 грудня 2017 року між нею  ОСОБА_1 договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Табінським О. І., зареєстрованого у реєстрі за № 2366, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що рішенням суду першої інстанції вирішені питання про права ОСОБА_4 щодо належного їй на праві власності житлового приміщення. Оскільки суд першої інстанції не залучив її до участі у справі, наслідком такого процесуального порушення є скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення. 
 
Ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування квартирою, яке по суті є таким же, як і рішення суду першої інстанції, апеляційний суд помилково зазначив, що чинними цивільно-процесуальним законодавством не передбачено на стадії апеляційного перегляду вирішення спору по суті з урахуванням прав та обов`язків особи, яка не була залучена до участі у справі, а тому апеляційний суд не вдається в оцінку доводів апеляційної скарги щодо правильності вирішення спору по суті, оскільки такі доводи мають бути предметом перевірки при новому розгляді справи
 
З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав. 
 
За змістом частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
 
У порядку підготовки справи до апеляційного розгляду суддя-доповідач вчиняє такі дії: з`ясовує питання про склад учасників судового процесу; визначає характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює; з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; з`ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи; вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції; за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову; вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи (частини перша статті 365 ЦПК України, у редакції чинній на дату розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 ).
 
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Аналіз положень статтей 365, 367 ЦПК України свідчить про те, що суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями встановлювати обставини справи, збирати та досліджувати докази.
 
Сама лише неможливість залучення ОСОБА_4 до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стадії апеляційного розгляду справи (у редакції ЦПК України, на дату розгляду апеляційної скарги), з огляду на той факт, що предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга подана особою, питання про права якої вирішені оскаржуваним рішенням,не свідчить, що апеляційний суд був позбавлений можливості вирішити справу по суті спору з урахуванням доводів апеляційної скарги особи, яка не була залучена до участі у справі, та додатково наданих нею доказів.
 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо законності та обгрунтованості вирішення спору по суті, підлягають перевірці при новому розгляді справи з участю заявника. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з підпунктом першим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права не перевірив доводів апеляційної скарги особи, яка не була залучена до участі у справі, не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Під час нового розгляду справи апеляційному суду належить урахувати наведені у цій постанові висновки, перевірити та надати належну правову оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_4 , як особи, яка не брала участі у справі, та ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення.
 
З огляду на висновок касаційного суду щодо результатів вирішення касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
 
Постанову Рівненського апеляційного суду від 16 липня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           О. В. Ступак
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик