ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 2340/4758/18
адміністративне провадження № К/9901/6197/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 
 
розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Офісу великих платників податків ДПС    про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2020 року (суддя-доповідач - Кузьменко В.В., судді: Василенко Я.М., Ганечко О.М.) у справі №2340/4758/18,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У грудня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - відповідач, контролюючий орган), у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Офісу великих платників податків ДПС від 31.10.2018 №0016434204 про застосування штрафних санкцій за порушення строку сплати податку на додану вартість.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 25.01.2019 (рішення складене у повному обсязі та підписане 25.01.2019) адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 31.10.2018 №0016434204. Вирішив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС на користь Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 54596 (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот дев`яносто шість) грн 12 коп.
Копію рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 отримано представником відповідача 04.02.2019, що підтверджуються рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах адміністративної справи (а.с. 74). 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову, відповідач 05.03.2019 оскаржив його в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.03.2019 подану відповідачем апеляційну скаргу залишив без руху з мотивів її невідповідності вимогам частини п`ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (надання документа про сплату судового збору), та встановив заявнику десятиденний строку з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення виявлених судом недоліків.
Копію вказаної ухвали вручено представнику заявника 29.03.2019, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.
За клопотанням апелянта, строк для усунення недоліків поданої відповідачем апеляційної скарги ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 продовжувався строком на п`ять днів, з дати отримання скаржником копії цієї ухвали.
На адресу суду апеляційної інстанції 24.04.2019 надійшло клопотання відповідача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02.05.2019 відмовив у задоволенні клопотання Офісу великих платників податків ДПС про відстрочення сплати судового збору, а подану ним апеляційну скаргу на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 у справі №2340/4758/18 повернув скаржнику. Мотивуючи своє рішення суд зазначив, що оскільки станом на 02.05.2019 відповідачем не усунуто зазначені в ухвалі від 22.03.2019 недоліки апеляційної скарги, які стали підставою для залишення її без руху, підстави для прийняття до розгляду поданої відповідачем апеляційної скарги відсутні.
Ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2019 про повернення апеляційної скарги заявнику, у касаційному порядку відповідачем оскаржувалась.
Скориставшись наданим процесуальним правом повторного звернення до суду, Офісом великих платників податків ДПС вдруге 06.12.2019, тобто з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, до суду апеляційної інстанції подано апеляційну скаргу на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 у справі №2340/4758/18. Також з апеляційною скаргою відповідачем подано й клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано відсутністю належного фінансування, що унеможливило сплатити судовий збір при звернення вперше зі скаргою до Шостого апеляційного адміністративного суду. Доводить, що відповідачем постійно вживалися заходи із реалізації свого права на апеляційне оскарження, а саме первинну апеляційну скаргу було подано у визначений процесуальним законом строк; станом на 26.11.2019 сплачено судовий збір, що підтверджується платіжним дорученням №218 від 21.11.2019.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19.12.2019 подану відповідачем апеляційну залишив без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з тим, що апеляційна скарга подана з пропуском, визначеного статтею 295 цього ж Кодексу, строку на апеляційне оскарження, а наведені особою у клопотанні про поновлення такого строку підстави не можуть бути визнані судом поважними. Цією ж ухвалою суд запропонував скаржнику у десятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали звернутися до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням у ній інших поважних причини його пропуску з долученням відповідних доказів.
Суд апеляційної інстанції керувався тим, що контролюючий орган, у клопотанні про поновлення пропущеного строку, не навів поважних причин його пропуску, які могли б бути визнані судом поважними. Зокрема, суд зауважив, що саме по собі звернення до суду в межах встановленого строку із апеляційною скаргою, яка була повернута судом, не є достатньою і безумовною підставою для визнання поважними причин пропуску строку апеляційного оскарження при зверненні з повторною апеляційною скаргою до закінчення річного строку.
Також суд вказав, що повернення апеляційної скарги не є перешкодою для повторного апеляційного оскарження судового рішення за умови усунення підстав, які зумовили її повернення та за наявності поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження. Наявність об`єктивних перешкод для усунення недоліків апеляційної скарги може бути підставою для поновлення строку апеляційного оскарження у разі невідкладного звернення до суду з повторною апеляційною скаргою після усунення таких перешкод.
Суд, з посиланням на правову позицію Верховного Суду зауважив, що належними доказами поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження є докази, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій податкового органу, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору фінансування з Державного бюджету України, які б свідчили, що податковий орган дійсно бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження у даній справі у найкоротші строки.
В той же час, як встановив суд апеляційної інстанції, відповідачем до апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не додано доказів, наприклад, які б підтверджували відсутність коштів на рахунку апелянта починаючи з моменту виникнення права на апеляційне оскарження до моменту повторного звернення до суду; вжиття заходів, спрямованих на виконання вимог ухвали суду про залишення скарги без руху в установлений строк, а також на отримання коштів для сплати судового збору; відновлення можливості сплатити судовий збір саме 26.11.2019; звернення до суду із повторною апеляційною скаргою невідкладно після отримання платіжного доручення про сплату судового збору. Обґрунтованих доводів, як зазначив суд, які б давали підстави вважати, що строк починаючи з 22.03.2019 по 02.05.2019 (залишення без руху вперше поданої апеляційної скарги до її повернення заявнику) був недостатнім для виконання процедур, визначених Порядком казначейського обслуговування місцевих бюджетів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 23.08.2012 №938, для сплати судового збору, скаржником також не надано.
Суд також звернув окрему увагу, що судовий збір за подання апеляційної скарги був сплачений 21.11.2019, а повторна апеляційна скарга подана до суду відповідачем лише 06.12.2019. Втім про обставини, які перешкоджали подати повторну апеляційну скаргу невідкладно після сплати судового збору, відповідач суду не повідомив.
З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку щодо необхідності залишення поданої Офісом великих платників податків ДПС апеляційної скарги без руху, зі встановлення особі строку, протягом якого скаржник має право вказати суду інші підстави для поновлення пропущено строку, зокрема, які б підтверджували неможливість своєчасного вчинення процесуальної дії зі звернення до суду з апеляційною скаргою у строк, визначений законом, та надати відповідні докази на їх підтвердження.
Згідно реєстру згрупованих поштових відправлень за 23.12.2019 копію ухвали направлено апелянту за адресою вказаною в апеляційній скарзі.
Згідно даних відстеження поштових відправлень на сайті Укрпошта (http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), копію вказаної ухвали від 19.12.2019 отримано представником відповідача за довіреністю 26.12.2019 
Сумніви, що апелянтом отримано вимогу суду викладену в ухвалі від 19.12.2019 про залишення апеляційної скарги без руху - відсутні.
Проте, станом на 27.01.2020 Офісом великих платників податків ДПС не виконано вимоги ухвали суду від 19.12.2019 про залишення апеляційної скарги без руху, а саме не реалізовано своє право на звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження. 
Шостий апеляційний адміністративний суд 27.01.2020 постановив ухвалу, якою, подану Офісом великих платників податків ДПС апеляційну скаргу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 та з урахуванням статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, повернув особі, яка її подала. Мотивуючи своє рішення суд зазначив, що оскільки недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом у строк, встановлений судом, усунуті не були, суд приходить до висновку про необхідність повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
3. Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, Офіс великих платників податків ДПС звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі №2340/4758/18, а справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
4. У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та вказує на безпідставність прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом ухвали від 27.01.2020, яка, зважаючи на відсутність законних підстав для повернення апеляційної скарги заявнику, перешкоджає подальшому провадженню у справі. Контролюючий орган вважає, що приведення апеляційної скарги у відповідність до положень Кодексу адміністративного судочинства України (надання документа про сплату судового збору) та своєчасне подання апеляційної скарги при первинному зверненні до суду є обґрунтованими підставами для поновлення пропущеного строку повторно поданої скарги з подальшим відкриттям провадження у справі. Відповідач наголошує, що особливості фінансування суб`єкта владних повноважень та тривалість проведення процедури зі сплати судового збору є обставинами, які не залежать від волі контролюючого органу, та свідчать про наявність підстав для визнання поважними причини пропуску строку апеляційного оскарження при черговому зверненні до суду. На переконання скаржника, судом апеляційної інстанції не було враховано, що безпосереднє забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією із основних засад адміністративного судочинства, який судом при постановленні рішення було проігноровано. 
5. У свою чергу Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» було надіслало відзив на касаційну скаргу, в якому позивач вказує на правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та обґрунтованість оскаржуваної ухвали про повернення апеляційної скарги заявнику. Позивач просить касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.
6. Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
7. Конституція України.
7.1. Стаття 129
Однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
8. Кодекс адміністративного судочинства України:
8.1. Стаття 13
Особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.
8.2. Частина друга статті 44
Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
8.3. Частина перша cтатті 293
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
8.4. Стаття 295
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених  частиною другою  статті 299 цього Кодексу.
8.5. Частина друга статті 298
До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296     цього Кодексу, застосовуються положення статті 169     цього Кодексу.
8.6. Частина третя статті 298
Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
8.7. Пункт 4 частини першої статті 299
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
9. За результатами оцінки зазначених, у надісланій на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, заяві про поновлення строку апеляційного оскарження підстав, суд може визнати їх поважними та відкрити апеляційне провадження або визнати такі підстави неповажними, у зв`язку з чим відмовити у відкритті апеляційного провадження. У випадку неподання на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
10. Приписи пункт 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.
11. Обов`язковим процесуальним наслідком визнання судом неповажними причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду є відмова у відкритті апеляційного провадження.
Оцінка доводів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
12. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону, що діяла до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»).
13. Як зазначено вище, суд апеляційної інстанції ухвалою від 19.12.2019 надавав контролюючому органу достатній строк для звернення до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням у ній інших підстав для поновлення строку, якщо такі є, з доданням до неї відповідних доказів на підтвердження таких підстав.
Проте Офісом великих платників податків ДПС, у визначений в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху строк, не було реалізовано своє право на звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження (будь-яких доказів на виконання вимог ухвали суду: ані через канцелярію суду, ані поштовим зв`язком скаржником надано не було).
У зв`язку з чим, керуючись пунктом 1 частини четвертої статті 169 та з урахуванням статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.01.2020 подану Офісом великих платників податків ДПС апеляційну скаргу повернув заявнику з підстав, як вказав суд, невиконання контролюючим органом вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 19.12.2019, зокрема ненадання суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, у випадку наявності інших підстав та доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного вчинення процесуальної дії зі звернення до суду з апеляційною скаргою у строк, визначений законом.
Офіс великих платників податків ДПС у касаційній скарзі не посилається на неправильне встановлення судом апеляційної інстанції обставин справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
14. Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
15. Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
16. Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
17. Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
18. Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Європейський суд з прав людини у пунктах 46, 47 рішення від 29.01.2016 у справі «Устименко проти України» зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатись перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
При цьому, судом також враховуються висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Лелас проти Хорватії», відповідно до яких держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.
19. У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».
Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи зобов`язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок платника податку у зв`язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь такого платника податку).
20. Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
21. Судом встановлено, що при повторному зверненні до суду, підстави наведені скаржником для поновлення строку апеляційного оскарження Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19.12.2019 визнав неповажними запропонувавши особі, у десятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали, звернутися до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням у ній інших поважних причини його пропуску, якщо такі є з долученням відповідних доказів на їх підтвердження. Апелянтом, у відведений Шостим апеляційним адміністративним судом в ухвалі від 19.12.2019 строк, заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших умотивованих причин пропуску такого строку подано не було, про що свідчать наявні у матеріалах адміністративної справи докази. 
22. Втім, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.01.2020, подану відповідачем апеляційну скаргу, повернув особі, яка її подала, тоді як імперативний припис пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає у такому випадку постановлення ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження.
23. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що Шостий апеляційний адміністративний суд, постановивши ухвалу від 27.01.2020 про повернення апеляційної скарги заявнику, порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим його рішення підлягає скасуванню із передачею справи для продовження розгляду.
24. За приписами частини третьої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
25. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
26. За правилами статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
27. Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги з огляду неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі №2340/4758/18.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС задовольнити частково.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі №2340/4758/18 скасувати.
Справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                         І.Я. Олендер 
                                                                                                                                   І.А. Гончарова
                                                                                                                                   Р.Ф. Ханова