ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2021 року 
м. Чернівці
справа №727/10090/19
провадження 822/226/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянда М.І.,
суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач ОСОБА_1 ,
апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 грудня 2020 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Літвінова О.Г.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 26 березня 2010 року та отримав кредитну картку для користування кредитним картковим рахунком.
У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшено до 25500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,4 відсотки на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідачки станом на 15 липня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 123174 гривень 78 копійок, яка складається із заборгованості: 65912 гривень 76 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 34430 гривень 22 копійки - заборгованість за простроченим тілом кредиту; пені у розмірі 22831 гривню 80 копійок.
Просив суд, стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та вирішити питання про судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 57744 гривень 56 копійок.
Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 57744 гривень 56 коп. ґрунтується на законі та підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що відповідач отримав кредитні кошти і в нього виникло зобов`язання повернути суму отриманого кредиту у розмірах та у строки, що зазначені в кредитному договорі. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк»
Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить суд скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до суду була надана копія анкети-заяви від 26 березня 2010 року, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що він згоден, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши таким чином згоду на них.
Відповідач після отримання кредитної картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.
Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, паспортом споживчого кредиту, випискою по рахункам відповідача, довідкою про зміну умов кредитування та про видані кредитні картки.
У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, оплати товарів та послуг за допомогою картки, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду просить суд скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують заборгованість по кредитному договору.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого на даний час є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 26 березня 2010 року було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до якого відповідачу було відкрито картковий кредитний рахунок.
ОСОБА_1 , під час укладення кредитного договору, також підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 26 березня 2010 року. В даній довідці вказано: тип кредитної лінії; пільговий період (30 днів); базову відсоткову ставку за користування кредитом – 2,5 % в місяць (30 % річних); розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір комісії за зняття готівки; розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням більш ніж на 30 днів та інше (а.с. 109 т.2).
Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитні картки за номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 зі строком дії останньої до останнього дня серпня 2022 року, про що зазначено у довідці про отримані картки.
З 10 травня 2017 року розмір кредитного ліміту збільшено до 25500 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
Договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг. Інших умов договору сторони не підписували. 
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В тексті позовної заяви позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 березня 2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Розмір кредитного ліміту збільшено до 25500 гривень.
До позовної заяви позивачем додано копію анкети- заяви, яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, довідку про зміну кредитного ліміту, довідку про видачу кредитних карток відповідачу, виписка по особовому рахунку відповідача.
При цьому, ці витяги не підписані відповідачем, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Апеляційний суд вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26 березня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Проте, банком як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме цей Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умов і правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови і правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного 26 березня 2010 року між позивачем та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви.
Крім того, роздруківка із сайту позивача Умов та правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування
Таким чином, відсутні підстави для застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26 березня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням зазначених обставин, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю поінформований про умови кредитування в банку, яку були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
З цих же підстав не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.
Однак, апеляційний суд вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, виходячи з наступного.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17) зазначено, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 100342 гривні 98 копійок та надав розрахунок заборгованості, виписку про рух коштів відповідача.
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач сплачував кошти за користування кредитом, які були зараховані позивачем на часткове погашення заборгованості по пені та заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за тілом та простроченим тілом кредиту становить 100342 гривні 98 копійок, яку банк обраховував пославшись на те, що кредитний ліміт неодноразово збільшувався та на час звернення з позовом не перевищував 25500 гривень.
З урахуванням цих обставин, апеляційний суд критично ставиться до нарахованої банком заборгованості та вважає за необхідне прийняти до уваги виписку з розрахункових карт ОСОБА_1 , яка згідно з Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5 має статус первинного документу щодо виконання сторонами договірних зобов`язань та надана позивачем, як письмовий доказ на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню із позичальника.
Аналіз виписок по картках свідчить, що встановлений кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме починаючи з 09 серпня 2015 року становив 2000 гривень; із 19 листопада 2015 року - 2500 гривень; з 23 травня 2016 року – 8000 гривень; із 31 січня 2017 року – 14700 гривень; із 10 березня 2017 року – 15000 гривень; із 31 березня 2017 року - 20000 гривень; із 07 квітня 2017 року – 25000 гривень; із 10 травня 2017 року – 25500 гривень.(а.с.45 т.2).
Таким чином, протягом строку дії кредитного договору від 26 березня 2010 року кредитний ліміт наданий ОСОБА_1 не перевищував 25500 гривень, а отже твердження апелянта про те, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 100342 гривні 98 копійок є необґрунтованим.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи наведене, дійшов висновку про стягнення заборгованості по тілу кредиту в межах кредитного ліміту 25500 гривень.
Також виписками по рахунках встановлено, що відповідач з 2013 по 2020 роки користувався наданими кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором та йому неодноразово було збільшено кредитний ліміт.
Ці обставини ОСОБА_1 не спростовано та зворотнього не доведено.
Суд першої інстанції наведені фактичні обставини не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 57744 гривні 56 копійок у межах кредитного ліміту 25500 гривень, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
Що стосується вимог банку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 пені за неналежне виконання умов договору, колегія суддів зазначає наступне.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Довідкою про умови кредитування, яка підписана ОСОБА_1 , передбачено стягнення з позичальника пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір якої визначається наступним чином: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості = пеня (1)+ пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при наявності прострочення на суму 50 грн і більше. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів: 500 грн + 5% від ціни позову.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3ст. 549 ЦК України).
В даному випадку погодженими між сторонами умовами кредитного договору та довідкою про умови кредитування передбачено застосування пені за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
Як вбачається з виписки про рух коштів за картковими рахунками пеню потрібно розраховувати з квітня 2017 року по березень 2020 року (35 місяців), оскільки саме з цього часу ОСОБА_1 прострочив погашення заборгованості відповідно до довідки про умови кредитування.
Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути пеню в розмірі 8925 гривень (25500*1%*35).
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову. 
Щодо судових витрат
Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.
Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В ході розгляду даної справи АТ КБ «ПриватБанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 2102 гривні. 
Позовні вимоги в результаті апеляційного перегляду задоволені частково на загальну суму 34425 гривні що становить 27,9% від суми заявлених вимог(34425*100/123174,78).
За подання до суду позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» сплатило 1921 гривню.
За подання до суду апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» сплатило 2881,5 гривні.
З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягає судовий збір: за подання до суду позовної заяви в розмірі 535 гривень 96 коп (1921*27,9/100), за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 803 гривні 94 коп. (2881,5*27,9/100)
За подання до суду апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 2881,5 гривні.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в результаті апеляційного розгляду задоволено частково на загальну суму 88749 гривень 78 коп., що становить 72,1% від суми заявлених вимог.
З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню позивачем на користь відповідача підлягає судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 2077 гривні 56 коп. (2881,5*72,1/100)
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 737 гривень 66 коп. в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 грудня 2020 року скасувати.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 березня 2010 року в розмірі 34425 гривень, яка складається із: 25500 гривень - заборгованість за тілом кредиту ; 8925 гривень - пені. 
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 737 гривень 66 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Головуючий М.І. Кулянда
Судді: О.О. Одинак
Н.Ю. Половінкіна