ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 р.	Справа № 480/1987/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета,   м. Суми, повний текст складено 18.09.20 року по справі № 480/1987/20
за позовом        Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Хвиля"      
до       Головного управління ДПС у Сумській області                  
про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

 ТОВ АФ "Хвиля" звернулося до суду з позовом  до Головного управління Державної податкової служби в  Сумській області    про скасування податкового повідомлення-рішення №0017175404 від 20.02.2020 про застосування штрафних санкцій в сумі 57000 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 р. адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Хвиля”   задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № 0017175404 від 20.02.2020 про застосування штрафних санкцій до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" в сумі 57000 грн. Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Хвиля”  за рахунок бюджетних асигнувань  Головного управління Державної податкової служби в  Сумській області  суму судового збору в розмірі 2102 грн. 
Головне управління ДПС у Сумській області , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає, що адміністративним судом при
прийнятті зазначеного рішення невірно застосовані норми матеріального права та не
повністю досліджені обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Вказує , що всупереч діючого законодавства  ТОВ АФ «Хвиля» зареєструвало податкову накладну №1 від 04.12.2019 р. та податкову накладну №2 від 05.12.2019 р. після вищезазначених граничних термінів, а саме 03.01.2020 р. (квитанція №1 від 03.01.2020 р.), отже, ГУ ДПС у Сумській області, застосовуючи до ТОВ АФ «Хвиля» штрафні санкції на підставі п. 120-1.1 ст. 120-1 ПКУ діяло цілком правомірно. ГУ ДПС у Сумській області вважає, що податкове повідомлення-рішення форми «Н» № 0017175404 від 20.02.2020 р. про застосування штрафних санкцій у розмірі 10% на суму 57 000,00 грн., є обґрунтованим, законним, винесеним у відповідності до вимог, передбачених Податковим Кодексом, а позов ТОВ АФ «Хвиля» - безпідставним, та таким, що задоволенню не підлягає. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 р.  та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову повністю.
Головним управлінням ДПС у Сумській області подано до суду клопотання про заміну сторони відповідача  по справі, в якому просило замінити відповідача - Головне управління ДПС у Сумській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Сумській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.
 Відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Постановою Кабінету Міністрів України   від 30.09.2020 року №893 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, до якого, у тому числі, включено Головне управління ДПС у Сумській області.
Згідно з абз.4 п.3 вказаної постанови   Державна податкова служба повинна забезпечити утворення територіальних органів Державної податкової служби відповідно до статті 21-1 Закону України “Про центральні органи виконавчої влади”.
Абзацом 3 п.2   постанови Кабінету Міністрів України   від 30.09.2020 року №893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.
Згідно з абз.4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України   від 30.09.2020 року №893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
Наказом ДПС України від 30.09.2020 року   №529 утворено як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи   за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено Головне управління ДПС у Сумській області.
Було проведено державну реєстрацію створення Головного   управління ДПС у Сумській області   як відокремленого підрозділу юридичної особи-ДПС України, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за кодом 43995469.
Згідно з наказом   ДПС України від 24.12.2020 року №755 розпочато з 01.01.2021 здійснення   територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і   функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893.     
Таким чином, повноваження і   функції територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893 передано територіальними органами ДПС України, утвореним як її відокремлені підрозділи, зокрема, Головному управлінню ДПС у Сумській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне клопотання про заміну відповідача у справі задовольнити, замінити Головне управління ДПС у Сумській області на суб`єкта владних повноважень, який представляє інтереси органів ДПС України  - Головне управління ДПС у Сумській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код в ЄДРПОУ ВП: 43995469), як правонаступника.
Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача,   перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Сумській області  проведено камеральну перевірку ТОВ АФ “Хвиля” з питань своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за грудень 2019 року, за результатами якої складено акт №441/18-28-54-04/03779538  від 22.01.2020, в якому відображено, що перевіркою встановлено порушення вимог пункту    201.10    статті    201 Податкового кодексу України, а саме, недотримання ТОВ АФ “Хвиля” термінів реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, зокрема: від 04.12.2019 № 1 та від 04.12.2019 №2, дата реєстрації податкових накладних відбулася 03.01.2020, але граничний термін був 31.12.2019, а тому термін затримки в реєстрації склав 3 дні.
На підставі висновків акту перевірки  винесено податкове повідомлення-рішення №0017175404 від 20.02.2020 про застосування штрафних санкцій в сумі 57000 грн.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення контролюючого органу протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що позивачем вжито усіх можливих і допустимих заходів для недопущення порушення законодавства при реєстрації податкової накладної від 04.12.2019 № 1 та від 05.12.2019 №2, а тому у відповідача відсутні правові підстави для притягнення ТОВ АФ “Хвиля” до відповідальності відповідно до пункту    120-1.1    статті    120-1 Податкового кодексу України, тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Сумській області №0017175404 від 20.02.2020 про застосування штрафних санкцій в сумі 57000 грн. підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 120-1.1   ст. 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям-платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених   статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей   192   та   201   цього   Кодексу   покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів.
Відповідно до п. 201.10   ст. 201 ПК України, реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010.
Пунктами 2, 3 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що операційний день - частина дня, протягом якої здійснюються прийняття від платників податку податкових накладних та/або розрахунків коригування та реєстрація або зупинення реєстрації.
Операційний день триває в робочі дні з 8-ї до 20-ї години. Технічне обслуговування та регламентні роботи, що потребують зупинки Реєстру, не проводяться протягом операційного дня, крім аварійних випадків. Якщо 15 число або останній день місяця припадають на вихідний, святковий або неробочий день, такий день вважається операційним днем.
Згідно з пунктами 12-14 вищевказаного Порядку, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України “Про електронний цифровий підпис”, “Про електронні документи та електронний документообіг” та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.
За результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).
Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС.
У квитанції зазначаються дата та час її формування, реквізити податкової накладної та/або розрахунку коригування та результат перевірки. Якщо у податковій накладній та/або розрахунку коригування за результатами проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), виявлено порушення, платнику податку надсилається квитанція про неприйняття податкової накладної та/або розрахунку коригування із зазначенням причини такого неприйняття.
Якщо платником податку надіслано для реєстрації кілька примірників однієї податкової накладної та/або розрахунку коригування, зареєстрованими вважаються податкова накладна та/або розрахунок коригування, відомості яких внесені до Реєстру, та платнику податку надіслана відповідна квитанція.
Таким чином, строки, визначені для реєстрації ПН, встановлені у календарних днях, при цьому право платника податку для реєстрації ПН пов`язане виключно з операційним днем, який відповідно до Порядку № 1246 триває з 8-ї до 20-ї години. Разом з тим, податковий орган в будь-якому випадку зобов`язаний протягом операційного дня надіслати платнику податку одну з квитанцій: або про прийняття ПН, або про її неприйняття із зазначенням відповідних причин, або зупинення реєстрації ПН.
Оскільки законодавством встановлено чіткі та обмежені строки для реєстрації ПН, задля уникнення порушення платником податків граничних строків для реєстрації ПН у випадку, коли гранична дата припадає на вихідний чи святковий день, положеннями Порядку № 1246 та пункту 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в ЄРПНП.
З матеріалів справи судом встановлено, що 30.12.2019 позивачем направлено в електронному форматі до Державної податкової служби (ДПС) для реєстрації в Єдиному реєстрі податкову накладних податкову накладну від 04.12.2019 №1 (час відправки документа – 13:27 год.). Граничний строк реєстрації вказаної податкової накладної по 31.12.2019. Також матеріалами справи підтверджується, що 30.12.2019 позивачем направлено в електронному форматі до Державної податкової служби (ДПС) для реєстрації в Єдиному реєстрі податкову накладних податкову накладну від 05.12.2019 №2 (час відправки документа – 11:38 год.). Слід зазначити, що податковим органом в акті перевірки помилково зазначено дату виписки податкової накладної №2 на суму ПДВ 83333,33 грн., а саме замість 05.12.2019, зазначено помилково 04.12.2019. Разом дана обставина не впливає на визначення граничного строку реєстрації в ЄРПН. Таким чином граничний строк реєстрації вказаної податкової накладної по 31.12.2019. 
Зазначені обставини підтверджуються копією витягу з електронного кабінету платника податків (а.с.13,15).
Відтак позивачем, надіславши на реєстрацію 30.12.2019 податкові накладні, тобто в межах операційного дня, своєчасно виконано свої зобов`язання, передбачені податковим законодавством з реєстрації податкової накладної від 04.12.2019 № 1 та від 05.12.2019 №2 в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Разом з тим, матеріалами справи не підтверджується, що до кінця операційного дня 30.12.2019 року квитанції про прийняття або неприйняття вказаної податкової накладної підприємству не надходили.
При цьому, квитанція про прийняття або неприйняття вказаної податкової накладної мала б бути надіслана позивачу в межах операційного дня, тривалість якого визначена пунктом 3 Порядку №1246, тобто з 08:00 до 20:00 30.12.2019, водночас, надіслана не була.
Натомість матеріалами справи підтверджується, що отримано податкові накладні на реєстрацію 03.01.2020 о 13:27.
Однак, з огляду на зазначені обставини та з врахуванням правових наслідків, передбачених  пунктом 201.10 Податкового кодексу, суд дійшов висновку, що податкова накладна від 04.12.2019 № 1 та від 05.12.2019 №2  вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних в день їх надіслання, а саме 30.12.2019.
З огляду на те, що позивач своєчасно подав ПН для проведення їх реєстрації, тобто виконав обов`язки, передбачені вказаними положеннями ПК України та Порядку № 1246, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ці ПН вважаються зареєстрованими в ЄРПН в день їх надіслання, а саме – 30.12.2019, а тому підстави для висновків про порушення позивачем термінів реєстрації ПН та застосування штрафних санкцій відсутні.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 р. у справі № 806/832/17, від 27 березня 2018 р. у справі № 825/2411/16, від 26 червня 2018 р. у справі № 806/2219/16, від 22 листопада 2018 р. у справі № 813/815/18, від 26 листопада 2018 р. у справі № 813/815/18, від 11 червня 2019 р. у справі № 826/15949/15 та враховуються судом при вирішення цього спору відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.
Крім того, колегія суддів зауважує, що всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України відповідач не спростував належними доказами дані протоколів руху документа/звіту та пов`язаних з ним повідомлень/квитанцій.
Як вже було зазначено вище, відповідно до абзацу 10 п.201.10 ст.201 ПК України якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Так, відповідачем не надано доказів надіслання позивачу квитанцій про прийняття або неприйняття податкових накладних 04.12.2019 № 1 та від 05.12.2019 №2   є 31.12.2018 року протягом операційного дня 30.12.2019 року. Квитанції про прийняття податкових накладних надіслано лише 03.01.2020 року, тобто через декілька операційних днів за днем їх подання.
Вищевказане не заперечується податковим органом в апеляційній скарзі.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з неотриманням позивачем 30.12.2019 року протягом операційного дня квитанцій про прийняття або неприйняття податкових накладних 04.12.2019 № 1 та від 05.12.2019 №2  , останні на підставі абз. 10 п. 201.10 ст.201 ПК України вважається своєчасно зареєстрованими, а тому відсутні підстави для застосування штрафних санкцій.
Доводи апеляційної скарги не підтверджують порушення позивачем норм Податкового кодексу та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні .
До того ж, колегія суддів наголошує, що податковий орган в апеляційній скарзі обмежився фактично лише викладом обставин та норм права, проте не зазначив та не обґрунтував в чому саме полягає неправильне застосування (порушення) судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що саме не було досліджено судом першої інстанції, чи в чому полягає невідповідність висновків суду обставинам справи.
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга містить виключно фактичні обставини, встановлені актом перевірки, та копіювання положень чинного законодавства безвідносно до підстав звернення із даним адміністративним позовом та висновків суду першої інстанції, що вказує на недобросовісне користування процесуальними правами та неналежне виконання посадових обов`язків працівниками контролюючого органу.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України   та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог .
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06).
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року. «Булвес АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» мас широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того. Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення Європейського суду з прав людини від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 по справі № 480/1987/20  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  22.03.2021 року