УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6664/15-ц Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н.Ф. 
Категорія 18   Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді: Миніч Т.І. 
суддів: Трояновської Г.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Лісової Т.С.
з участю сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ"
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф.
у цивільній справі №295/6664/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної Марини Анатоліївни, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіна Марина Анатоліївна звернулось до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №87/3-1 від 26.10.2007 року, в сумі 9 763 912,47 грн. В обґрунтування поданого позову зазначав, що 26.10.2007 року між позивачем і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №87/3 та в подальшому укладено додаткові угоди. Згідно умов договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 340 000,00 доларів США. 26.10.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно умов якого останній зобов`язувався в разі невиконання або порушення умов виконання кредитного договору №87/3 позичальником, погасити разом із позичальником у солідарному порядку заборгованість по кредитному договору. Позивач договірні зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення частини кредитних коштів, сплати процентів, плати за управління кредитом. У зв`язку з чим станом на 24.04.2015 року заборгованість відповідача становить 9 763 912,47 грн. з яких: 191635,23 USD - кредит, 190513,67 USD - відсотки, 55743,66 грн. - комісія за РО, 639116,90 грн. - штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка). На думку позивача, наявні всі підстави для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з відповідачів.
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 27.01.2020 року провадження в частині вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито в зв`язку зі смертю (а.с.125-126 Т.2).
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" строк на апеляційне оскарження рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2020 року.
У поданій апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що при вирішенні справи суд послався на те, що кредитор, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Як наслідок суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин строки позовної давності. Хоча підпунктом 1.1.2 статті 1 Кредитного договору передбачено термін остаточного повернення кредиту 25 жовтня 2017 року включно. Отже, Кредитним договором встановлено остаточний термін виконання позичальником своїх обов`язків за договором, а саме - 25 жовтня 2017 року. На думку апелянта, у даному випадку суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме статті 526,530,527,551,1054 ЦК України. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 26.10.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №87/3, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 340 000,00 доларів США з терміном остаточного повернення 25.10.2017 року за відсотковою ставкою 13,5 процентів річних (а.с.47-57 Т.1).
Пунктом 1.1.1. передбачено, що кредит надається траншами, перший транш в розмірі 200 000,00 доларів США, решта 140000,00 доларів США будуть видані траншами тільки після передачі купленого обладнання в заставу і передачі в іпотеку земельної ділянки площею 0,1200 га., розміщеної за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктом 2.3. Кредитного договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється рівними платежами згідно графіком.
В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 29.10.2007 року до кредитного договору №87/3 від 29.10.2007 року, додатковий договір до кредитного договору №87/3-1 від 29.10.2007 року; додаткову угоду №3 від 19.07.2008 року до Договору №87/3 від 26.10.2007 року.
Зокрема, у додатковій угоді №1 від 29.10.2007 року до кредитного договору №87/3 сторони передбачили порядок надання позичальнику траншу в сумі 200 000,00 доларів США, повернення якого здійснюється рівними платежами згідно графіком (а.с.61 Т.1).
Додатковим договором до кредитного договору №87/3-1 від 29.10.2007 року сторони встановили порядок нарахування та розміри неустойки (штраф, пеня)(а.с.62 Т.1).
Додатковою угодою №3 до договору №87/3 від 26.10.2007 року, сторони встановили плату за користування кредитними коштами в розмірі 16,0 % річних (а.с.63 Т.1).
Строк повернення кредитних коштів додатковими угодами змінено не було.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №87/3-2, станом на 24.04.2015 року заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором становить 9 763 912, 47 грн., а саме, 191635,23 USD- кредит, 190513,67 USD - відсотки, 55743,66 грн. - комісія за РО, 639116,90 грн. - штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка)(а.с.64-65 Т.1).
28 листопада 2019 року між ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" укладено Договір № 212009 про відступлення прав вимоги, за умовами якого останній набув право вимоги за кредитним договором № 87/3 від 26 жовтня 2007 року, укладеним між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", та ОСОБА_1 (Додаток №1 до Договору про відступлення прав вимоги № 212009 від 28 листопада 2019 року)(а.с.158-163 Т.2).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності.
При цьому судом враховано, що відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Судом встановлено, що за умовами Кредитного договору повернення кредитних коштів передбачено за графіком. Згідно розрахунку заборгованості останній платіж на погашення заборгованості було здійснено ОСОБА_1 05.06.2009 року (а.с.41, 136-137 Т.2).
Крім того, зі змісту Вимоги-претензії від 14.06.2011 року вбачається, що із посиланням на положення п.5.2 Договору ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» вимагав достроково виконати позичальником та поручителем свої зобов`язання за Кредитним договором №87/3 від 26.10.2007 року та повернути заборгованість, обраховану станом на 27.05.2011 року, в розмірі 454 761,42 доларів США та 176170,15 грн.(а.с.40, 134-135 Т.2).
Так, п.5.2 Договору передбачає, якщо форс-мажорні обставини будуть діяти протягом більше одного місяця, Позичальник зобов`язаний протягом п`яти банківських днів від закінчення місячного строку з початку дії форс-мажорних обставин, погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом, комісії та штрафи, визначені цим Договором.
Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що пред`явивши Вимогу-претензію, позивачем фактично було змінено строк виконання зобов`язання та повернення кредиту.
При цьому судом враховано, що згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.
Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.
З урахуванням вищевикладеного, перебіг позовної давності для звернення ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості розпочався 15.07.2011 року та закінчився 15.07.2014 року.
Як вбачається з матеріалів справи, з позовною заявою ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулось до суду лише 05.05.2015 року, тобто, після закінчення трирічного строку.
Згідно положень частин 3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
В даному випадку позивач заявив про застосування строку позовної давності. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 07 липня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 

Головуючий:                         Судді:

Повний текст постанови складений 02.04.2021 року.