Справа № 127/21621/20 
Провадження № 33/801/18/2021
Категорія: 307 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шлапак Д. О.
Доповідач: Копаничук С. Г.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року                                                                               м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд у складі судді Копаничук С.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2020 року про притягнення 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,
встановив:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 329639 від 30.09.2020 року, того ж дня  ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , умисно здійснював штовхання та шарпання за одяг відносно своєї тещі - ОСОБА_2 .
Своїми діями  ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2020 року  ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді 40 годин громадських робіт і з нього стягнуто судові витрати в розмірі 420,40 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм КУпАП, неповне встановлення обставини, що мають значення для справи, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вказав, що суд не надав жодної правової оцінки доказам, що наявні в матеріалах справи, та законність постанови не обґрунтував, вид вчиненого ним домашнього насильства не зазначив, ознаки, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не вказав. Зазначив, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції порушив вимоги ст. 255 КУпАП та доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні правопорушення, зокрема, пояснення свідків і понятих, відеозапис, не зібрав і в матеріалах справи вони відсутні. Зазначив, що єдиним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення є заява ОСОБА_2 та надані нею пояснення, які не можуть бути належними доказами правопорушення.
Також, в апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови міського суду від 19.10.2020 року. Вказав, що під час проголошення оскаржуваної постанови в судовому засіданні був відсутній, її копію не отримував, про наявність постанови дізнався лише 01.12.2020 року, коли отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судове засідання 19.10.2020 року відбулось у відсутність  ОСОБА_1 ; відомості про направлення копії постанови на його адресу та її отримання матеріали справи не містять. З матеріалами справи представник  ОСОБА_1 – адвокат Присяжнюк О.Г. ознайомився 08.12.2020 року, а апеляційну скаргу подав засобами поштового зв`язку 09.12.2020 року Відтак, суд вважає, що клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а строк - поновленню.
В судове засідання апеляційного суду,  ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст. 245 КУпАП  завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
За правилами   ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно положень ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Визнаючи винним  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тавиходив з того, що вина останнього є доведеною доказами, наявними в матеріалах справи.
Однак, апеляційний суду не може погодитися з таким висновком, оскільки суд першої інстанції належним чином не дотримався вимог ст.ст. 7, 245, 252, 280 КУпАП
Частиною 1 статті 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 7 грудня 2017 року (далі – Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно п. 17 ч. 1  ст. 3 Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 329639 від 30.09.2020 року, ОСОБА_1 перебуваючи за місцем свого проживання умисно здійснював штовхання та шарпання ОСОБА_2 .
Разом з тим, наведені дії підтверджуються лише заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_2 , яка є заінтересованою особою. Інших об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення – вчинення дій насильницького характеру, зокрема того, що ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження чи зверталась до медичних закладів за допомогою, матеріали справи не містять.
З урахуванням встановлених по справі обставин апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією статті ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, доказів того, що  ОСОБА_1  30.09.2020 року вчинив домашнє насильство та вчинив будь-які умисні дії фізичного характеру з метою нанесення шкоди фізичному чи психічному здоров`ю ОСОБА_2 .
Посилання суду першої інстанції в оскаржуваній постанові як на доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на протокол про адміністративне правопорушення, заяву та пояснення ОСОБА_2 є безпідставним та необґрунтованим з огляду на те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, встановлені при апеляційному розгляді справи обставини свідчать про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутністю події і складу адміністративно правопорушення.
Керуючись ч. 1ст. 173-2, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП,  апеляційний суд, - 

постановив:
Клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду від 19 жовтня 2020 року, - задовольнити.
Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду від 19 жовтня 2020 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду від 19 жовтня 2020 року скасувати.
Провадження по справі відносно  ОСОБА_1  за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя С. Г. Копаничук