ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/2122/20
Головуючий у першій інстанції - Гагаріна Т. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/615/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
сторони: позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 лютого 2021 року (місце ухвалення - м. Ніжин, дата складання повного тексту - 11.02.2021) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
                                     В С Т А Н О В И В:
У травні 2020 року АТ КБ «Акцент-Банк»» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC00000546483 від 08.08.2016 у розмірі 18001,95 грн станом на 22.04.2020, яка складається з: 12047,01 грн - заборгованість за кредитом; 5554,94 грн - заборгованість по відсоткам, 400,00 грн - пеня, та судові витрати у розмірі 2 102 грн.
Позов обґрунтовувало тим, що 08.08.2016 ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № SAMABWFC00000546483 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті http://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі та надав відповідачці кредит (встановив ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору.
Відповідачка у порушення умов кредитного договору, ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконала та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 22.04.2020 утворилась заборгованість у розмірі 18001,95 грн, яка складається з: 12047,01 грн - заборгованість за кредитом; 5554,94 грн - заборгованість за відсотками, 400,00 грн - пеня.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 05.02.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що у анкеті-заяві, на яку посилається позивач, відсутні будь-які відомості про обраний вид банківської картки, строк її дії, кредитний ліміт, розмір відсотків, який сплачується позичальником за користування кредитом, не врегульовано порядок нарахування пені та штрафів. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані, а тому не містять підтверджень, що саме з ці Умови кредитування розуміла відповідач, була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), при цьому суд посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 
Крім того, судом зазначено, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не повернуті, то в даному випадку позивач має право на стягнення тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник). Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 11925,27 грн, а сума погашення за кредитним договором становить 148456,86 грн, що значно перевищує розмір одержаного кредиту, отже підстави для стягнення з відповідача тіла кредиту також відсутні.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник АТ «Акцент-Банк» Омельченко Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду від 05.02.2021, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під підпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.
У скарзі посилається на розрахунок заборгованості з якого вбачається, що боржник користувалася кредитом, таким чином ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг в банку, і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.
Заявник зазначає, що сумнівність суду відносно розрахунку заборгованості є необґрунтованими, оскільки на підтвердження вірності розрахунку банком надано банківську виписку.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом у справі встановлено, що 08.08.2016 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку. В даній заяві відповідачем заповнено розділи щодо її паспортних та контактних даних, місця проживання та місця роботи, сімейного стану та соціального статусу (а.с. 7).
У тексті вказаної заяви зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank/com/ua. А також підтвердила, що ознайомлена і згодна з умовами та правилами надання послуги накопичення скарбничка і згодна оформити дану послугу. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту їй роз`яснені і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування нею отримані.
З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 22.04.2020 становить 18 001,95 грн та складається з: 12047,01 грн - заборгованість за кредитом; 5554,94 грн - заборгованість по відсоткам, 400,00 грн - пеня (а.с. 5-6).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд прийшов до висновку, що у анкеті-заяві, на яку посилається позивач, відсутні будь-які відомості про обраний вид банківської картки, строк її дії, кредитний ліміт, розмір відсотків, який сплачується позичальником за користування кредитом, не врегульовано порядок нарахування пені та штрафів. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані, а тому не містять підтверджень, що саме з ці Умови кредитування розуміла відповідач, була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), при цьому суд посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 
Крім того, судом зазначено, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не повернуті, то в даному випадку позивач має право на стягнення тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник). Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 11925,27 грн, а сума погашення за кредитним договором становить 148456,86 грн, що значно перевищує розмір одержаного кредиту, отже підстави для стягнення з відповідача тіла кредиту також відсутні.
Однак, погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права враховуючи наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "Акцент-Банк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
З матеріалів справи вбачається, на підтвердження позовних вимог АТ «Акцент-Банк» надано суду копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 08.08.2016, в якій ОСОБА_1 виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитну картку (а.с. 7).
У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що позичальник ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладання та згодна з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua
Зазначена вище заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору, сума кредитного ліміту та процентна ставка не зазначені.
Відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів).
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 22.04.2020 становить 18 001,95 грн та складається з: 12047,01 грн - заборгованість за кредитом; 5554,94 грн - заборгованість по відсоткам, 400,00 грн - пеня (а.с. 5-6).
Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом та пеню, при цьому, крім анкети-заяви банк посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» (а.с. 7-13).
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила, Тарифи розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 08.08.2016, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків штрафів (пені) та саме у зазначеному в Умовах та правилах розмірі і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умови та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту (пені), надані банком Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції правильно послався на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг убанку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 повинна була повернути лише заборгованість за тілом кредиту, а сплата інших складових вартості кредиту належним чином не узгоджена, тому стягненню не підлягає, та застосував її при обрахуванні сплачених ОСОБА_1 та отриманих коштів.
З врахуванням наведеного, відсутні підстави для стягнення нарахованих відсотків 5554,94 грн та пені у сумі 400,00 грн, яка визначена у розрахунку (а.с. 5-6).
Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишився наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № SAMABWFC00000546483 від 08.08.2016, відповідно до якого заборгованість на день пред`явлення позову за тілом кредиту фактично не погашена та складає 12047,01 грн. Даний розрахунок відповідачем не спростовано.
Виходячи з системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, слід дійти висновку про те, що часткове погашення суми наявної заборгованості відповідачем не припиняє правовідносини сторін щодо суми основного боргу за тілом кредиту, яка боржником не сплачена, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими, а сума 12047,01 грн підлягає стягненню з відповідача.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З врахуванням викладеного вище, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.
Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Банку в частині стягнення заборгованості за відсотками та пені, у зв`язку з недоведеністю факту досягнення сторонами домовленості про їх сплату відповідачем у будь-якому розмірі.
Разом з тим, з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачка користувалася кредитним коштами, поповнювала картку у терміналі самообслуговування, здійснювала перекази коштів на інші карткові рахунки, розраховувалась карткою та частково сплачувала кредит (а.с. 81-118).
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідача заборгованості за тілом кредиту є помилковим, у зв`язку з чим відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог АТ «Акцент-Банк»» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у сумі 12 047, 01 грн.
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і задовольняє позов частково, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» 1408,34 грн  у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2112,51 грн - за розгляд справи судом апеляційної інстанції.                             
Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
                                     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 лютого 2021 року  - скасувати.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, код ЄДРПОУ 14360080) 12 047 (дванадцять тисяч сорок сім) грн 01 коп заборгованості за тілом кредиту.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, код ЄДРПОУ 14360080) 1408,34 грн  у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2112,51 грн - за розгляд справи судом апеляційної інстанції. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст рішення складено 01.04.2021.
Головуючий                                                 Судді :