УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/155/20
Провадження № 22-ц/4820/148/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
                секретар судового засідання Кошельник В.М.,
з участю апелянта та його представника, 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці, виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Бондаря О.О. від 03 листопада 2020 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказував, що 08.05.2008 року на підставі рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №871 йому надано ордер на жиле приміщення серії ХМО №000057 на склад сім`ї три особи (дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 ) на право заняття жилого приміщення житловою площею 29,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 . 
У червні 2012 року позивача переведено для проходження військової служби із м. Кам`янець-Подільський до міста Львова у Академію сухопутних військ ім. гетьмана Петра Сагайдачного. 
З цього часу фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися, а 04.12.2017 року рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області шлюб між ними розірвано. З початку 2013 року відповідачі без поважних причин не проживають в квартирі, не сплачують комунальні платежі, в квартирі не зберігаються їх особисті речі. Відповідач ОСОБА_2 в заявах неодноразово визнавала, що вона не проживає в зазначеній квартирі, а проживає за адресою АДРЕСА_2 .
Тому на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України позивач просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 . 
       Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що згідно з наданими ним документами він є основним квартиронаймачем, особовий рахунок відкритий на його ім`я, тому саме він зобов`язаний оплачувати всі комунальні платежі. В матеріалах справи відсутні докази вчинення ним перешкод відповідачам у проживанні в цій квартирі - відповідачі понад 6 місяців не проживають у квартирі без поважних причин. У позовних заявах у інших справах ОСОБА_4 неодноразово зазначала, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , проте судом не взято до уваги ці письмові докази. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність порушення відповідачами його права на користування житловим приміщенням. 
Зміна місця його реєстрації у зв`язку з переміщенням військовослужбовця не означає, що він втратив право користування житловим приміщенням. Тому висновок суду про втрату апелянтом права користування зазначеним житловим приміщенням є безпідставним. 
У відзиві ОСОБА_2 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В судовому засіданні позивач підтвердив той факт, що за домовленістю з ним у спірній квартирі проживав квартиронаймач, а в подальшому в грудні 2019 року позивач змінив замки до вхідних дверей квартири, чим створив їм перешкоди в користуванні квартирою. Позивач не є власником житла, не користується квартирою, не зареєстрований у спірній квартирі, йому не чиняться перешкоди у користуванні житлом.
В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків обставинам справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Так, судом встановлено, що 08 травня 2008 року на підставі рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №871 ОСОБА_1 видано службовий ордер на жиле приміщення серії ХМО №000057 на склад сім`ї три особи (дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 ) на право заняття жилого приміщення житловою площею 29,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 . 
Вказана квартира АДРЕСА_3 знаходиться на обліку Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці як службове жиле приміщення. 
Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно не містять даних щодо реєстрації права власності, інших речових прав на вказану квартиру. 
У червні 2012 року позивача переведено для проходження військової служби із м. Кам`янець-Подільський до Академії сухопутних військ ім. гетьмана Петра Сагайдачного у місто Львів. 
Згідно з довідками ОСББ «Грушевського 50» № 67 від 27.12.2019 року, № 1 від 21.01.2020 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (дочка). ОСОБА_1 у цій квартирі не зареєстрований, водночас він є уповноваженим наймачем, особовий рахунок відкритий на ОСОБА_1 . 
З 18 травня 2016 року позивач один проживає в гуртожитку в АДРЕСА_4 , яка складається з двох кімнат площею 36 кв.м.
Згідно довідки Національної академії сухопутніх військ №190 від 18.09.2020 року ОСОБА_1 з 11 січня 2000 року перебуває на квартирному обліку в Національній академії сухопутних військ ім. П. Сагайдачного з складом сім`ї - одна особа і користується правом на першочергове отримання житлового приміщення з 26 травня 2016 року.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач після переведення його для проходження військової служби  до міста Львова, зняття  з реєстрації  у спірній квартирі  та реєстрації за постійним місцем проживання у Львові, вважається таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Позивач не довів порушення відповідачами його права на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 . Відповідачі не мали можливості проживати в спірній квартирі, оскільки позивач створював їм перешкоди у цьому - вселив у спірну квартиру іншу особу та замінив ключі від вхідних дверей. 
Проте з цими висновками суду не можна погодитися, зважаючи на таке. 
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 9 ЖК України РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Суд першої інстанції правильно встановив, що квартира АДРЕСА_3 є службовою, перебуває у відомчому житловому фонді Міністерства оборони України.
Позивач з 1994 року проходить військову службу і перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Вказуючи, що позивач вважається таким, що втратив право  користування  спірним житловим приміщенням, суд  виходив  з факту переведення його для проходження військової служби  до міста Львова, зняття  з реєстрації  у спірній квартирі  та реєстрації за постійним місцем проживання у Львові. 
Проте такого висновку суд дійшов з порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Так, згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням не є предметом заявленого ним позову, вказана обставина не входить до предмета доказування у цій справі, виходячи зі змісту ст. 71 ЖК. 
Матеріали справи також не містять даних, що  власник майна чи наймодавець заявляв вимоги щодо визнання позивача таким, що втратив право користування жилим приміщенням чи його виселення. 
Згідно з ч.ч.1-2 ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
За змістом ч.2 ст. 123 ЖК до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.
Встановлено, що згідно з службовим ордером на жиле приміщення серії ХМО №000057, довідками ОСББ «Грушевського 50» (а.с.8, 49, 123 т.1) позивач, попри зняття з реєстрації за вказаною адресою, залишається наймачем вказаної квартири - фінансово-особовий рахунок відкритий на ОСОБА_1 . 
Як наймач квартири ОСОБА_1 сплачує плату за користування житлом та несе витрати за надані комунальні послуги, що підтверджується відповідними платіжними документами (а.с.25-30, т.1).
 Відповідачі вселені до квартири як члени сім`ї наймача і мають у даний час не скасоване право користування нею нарівні з позивачем як наймачем квартири.
Наведене цілком підтверджує наявність у позивача права на захист свого житлового права і на пред`явлення цього позову до відповідачів. 
Висновок суду першої інстанції про перешкоджання позивача у користуванні житлом відповідачам також є безпідставним.
Так, як підтвердили сторони, обставини щодо вселення ним у квартиру іншої особи та заміни ключів від вхідних дверей мали місце менш як за 6 місяців до подачі цього позову. 
А отже, ці обставини не мають значення для вирішення вказаного спору.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.   Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідачів понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК).
Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Апеляційний суд констатує, що представлена позивачем копія позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, де вона вказала своє місце проживання АДРЕСА_2 , складена 04.11.2019 року (менш як за 6 місяців до подачі цього позову ОСОБА_1 ), а отже, не містить інформацію щодо предмета доказування і не є належним доказом у справі.
Позовна заява ОСОБА_2 про поділ майна подружжя від 21.11.2017 року, в якій зазначено її місце проживання АДРЕСА_2 , а також лист Служби у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради № 394/01-08 від 29.05.2019 року, яким повідомлено ОСОБА_1 про те, що неповнолітня ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_2 проживають по АДРЕСА_2 , не є достатніми доказами на підтвердження відсутності відповідачів у спірній квартирі більш як шість місяців, оскільки в цих письмових документах відсутні об`єктивні дані щодо періоду відсутності відповідачів у цій квартирі. 
В свою чергу позивач на підтвердження цієї обставини не надав інші достатні та допустимі докази – відповідні акти про відсутність відповідачів, а також їхніх речей у квартирі АДРЕСА_3 , складені представниками ОСББ «Грушевського 55» чи наймодавця, відповідні показання свідків тощо.
Отже, заявлений позов не підлягає задоволенню за його недоведеністю.
З врахуванням наведеного оскаржуване судове рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові з інших підстав – за його недоведеністю.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці, виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 січня 2021 року.

Судді                                                 Л.М. Грох 

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко