ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 815/6697/16
адміністративне провадження № К/9901/5358/19, К/9901/7356/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №815/6697/16 
за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Валендюка Владислава Сергійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб  про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито    
за касаційними скаргами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Бітова А.І., суддів: Лук`янчук О.В., Ступакової І.Г.),   

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Валендюка Владислава Сергійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Валендюка Владислава Сергійовича щодо не надання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформації щодо виплати ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 200000 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором № 338/6-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Класик» в іноземній валюті від 11 січня 2012 року;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Валендюка В.С. надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати позивачу відшкодування у розмірі 200000 грн. за договором № 338/6-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Класик» в іноземній валюті від 11 січня 2012 року.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 січня 2012 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Класик» в іноземній валюті №338/6-12, за умовами якого кошти в розмірі 10 тис. доларів США були перераховані на вкладний (депозитний) рахунок позивача. Під час звернення позивача до банківської установи для зняття грошових коштів йому було повідомлено, що ним договір було закрито, а грошові кошти зняті з рахунку. 05 червня 2014 року було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014160000000561. Згідно висновків судово-почеркознавчої експертизи №4675/02 від 06 січня 2016 року за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12014160000000561, при видачі готівки підпис позивача було виконано іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 26 липня 2016 року позивач звернувся до уповноваженої особи із заявою про визнання його вкладником, повернення грошових коштів за договором від 11 січня 2012 року № 338/6-12 і визнання кредитором АТ «Банк «Фінанси та кредит». Листом № 3-131100/9370 від 05 серпня 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» повідомлено позивача, що питання внесення його до переліку осіб, яким виплачується гарантована сума відшкодування за вкладами за рахунок держави, та виплати гарантованої суми буде вирішуватись за наслідком розслідування кримінальної справи. На думку позивача, бездіяльність уповноваженої особи щодо ненадання Фонду інформації про виплату йому відшкодування у розмірі 200000 грн. за рахунок коштів Фонду є протиправною, оскільки існує експертний висновок, який підтверджує неотримання ним свого вкладу.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій, а також Великої Палати Верховного Суду
3. 02 листопада 2017 року Одеський окружний адміністративний суд вирішив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що інформація за договором №338/6-12 від 11.01.2012 року про позивача, як вкладника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в базі даних на момент початку процедури ліквідації не містилася, оскільки, за наявними у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» документами, грошові кошти за вищевказаним вкладом було повернуто. Таким чином, Уповноважена особа Фонду не мала жодних законних підстав для внесення інформації про позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що висновок судово-почеркознавчої експертизи, яка проведена в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12014160000000561, не може бути прийнятий до уваги, оскільки експертиза призначалась постановою Слідчого управління Головного управління МВС України в Одеській області від 30.06.2015 року. Висновок даної експертизи є доказом по кримінальній справі. Зазначені у висновку експертизи обставини не є предметом дослідження по даній справі. Висновку експертизи не було надано оцінку судом в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12014160000000561. Висновок експертизи не було покладено в основу жодного судового рішення.
5. 19 грудня 2017 року Одеський апеляційний адміністративний суд вирішив: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року - скасувати та постановити у справі ухвалу, якою закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» Валендюка Владислава Сергійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Роз`яснити позивачу право на звернення до суду у порядку цивільного судочинства.
6. Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спір у справі стосується не стільки правомірності дій суб`єкта владних повноважень, скільки правомірності заперечення таким суб`єктом права власності позивача на кошти за укладеним раніше договором банківського вкладу. При цьому за висновком апеляційного суду у межах спірних правовідносин фактично порушено саме цивільні права позивача, як номінального власника відповідних коштів, внаслідок чого існує спір про право, а обраний позивачем спосіб захисту не призведе до відновлення його порушених прав.
7. Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2018 року справу № 815/6697/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» Валендюка Владислава Сергійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
8. 20 вересня 2018 року Велика Палата Верховного Суду вирішила:
Касаційну скаргу Никифорчука Тараса Валерійовича як представника ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
9. Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні зазначила, що Фонд як юридична особа публічного права виконує спеціальну функцію у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, та затвердження реєстру відшкодувань вкладникам за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів. 
10. 15 січня 2019 року П`ятий апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та кредит" Валендюка Владислава Сергійовича надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 200 000 грн. за договором №338/6-12 про банківський строковий вклад (депозит) "Класик" в іноземній валюті від 11 січня 2012 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, код ЄДРПОУ 21708016) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 606,32 гривень за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції.
11.          Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що згідно висновків судово-почеркознавчої експертизи №4675/02 від 06 січня 2016 року, яка була проведена в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12014160000000561, при видачі готівки підпис позивача було виконано іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 . Таким чином, зазначений висновок судово-почеркознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування в даній адміністративній справі, та є належним доказом підтвердження статусу ОСОБА_1 як вкладника, та коштів, які не були фактично ним отриманні, в статусі вкладу в розумінні п.п.3.4 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
12.          25 лютого 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Скаржник зазначає, що позивач, звертаючись до уповноваженої особи з вимогою про включення до переліку вкладників, не довів наявність невиконаних банком зобов`язань перед ним за договором банківського вкладу (депозиту). Посилання позивача на висновок судово-почеркознавчої експертизи №4675/02 від 06.01.2016 року, яка була проведена в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12014160000000561, не є достатньою підставою для надання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» інформації до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виплати ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 200 000 грн. за договором №338/6-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Класик» в іноземній валюті від 11 січня 2012 року.
Крім того, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у касаційній скарзі заявив клопотання про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми.
13.          Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», Фонду про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
14.          Крім того, 15 березня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». 
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року та закрити провадження у справі. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Скаржник зазначає, що інформація за договором № 338/6-12 від 11.01.2012 року на момент запровадження ліквідації банку не обліковувалась, оскільки грошові кошти за вказаним договором було повернуто, у зв`язку з чим інформація про позивача, як вкладника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», була відсутня в базі даних на момент початку процедури виведення банку з ринку.
Таким чином, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не мала жодних правових підстав для включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 
Крім того, скаржник стверджує, що позивач отримав гарантовану суму відшкодування коштів за договором банківського вкладу «Вільні гроші» №4232/00-13 від 30.04.2013 року у сумі 458,61 доларів США, що станом на момент запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» становить 10017,23 грн. (18.09.2015 року, курс НБУ - 21,8425 грн. за 1 долар США). Однак, суд апеляційної інстанції вказані обставини не врахував та фактично збільшив граничний розмір відшкодування коштів за вкладами для позивача.
Також скаржник зазначає, що обставини, які були встановлені висновком судово-почеркознавчої експертизи №4675/02, не є підставою для визнання позивача вкладником АТ «Банк «Фінанси та кредит» та не доводять факту існування правовідносин між позивачем і банком за договором банківського вкладу на момент запровадження ліквідації. Зазначені обставини не є підставою для включення інформації про позивача до баз даних про вкладників, в тому числі до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу. Викладені у висновку експертизи обставини не є предметом дослідження у даній справі. Висновок експертизи не було покладено в основу жодного судового рішення. Результати експертизи не були оцінені органом, який її призначав.
15.          Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року. 
16. 15 квітня 2019 року до Верховного Суду від представника позивача надійшов відзив на касаційну скаргу. 
У відзиві представник позивача просить касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року - без змін.     
17.          На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 02.07.2019 року №884/0/78-19, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценка С.Г., Тацій Л.В.
18.          Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи за участю представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит», справу призначено до касаційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 04 березня 2021 року.     
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
19.          11 січня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір № 338/6-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Класик» в іноземній валюті в сумі 10 тис. доларів США.
11 квітня 2014 року позивач звернувся до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про повернення вкладу та процентів за вкладом.
14 квітня 2014 року, відповідно до протоколу №2 засідання інвентаризаційної комісії з питання інвентаризації депозитних договорів та додаткових угод до них у відділенні №9, комісія, у складі голови комісії та 4 членів, вирішила звернутись до правоохоронних органів за фактом відсутності грошових коштів за договором № 338/6-12 від 11 січня 2012 року, оскільки встановлено зняття коштів на загальну суму 10 420,29 доларів США за платіжними дорученнями, підписи на яких викликають сумніви, з урахуванням того, що позивач наполягав на неотриманні грошових коштів.
30 травня 2014 року керуючий філією Одеського регіонального управління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся з заявою до Начальника УДСБЕЗ ГУ МВС України в Одеській області про вчинення злочину.
05 червня 2014 року за результатами перевірки щодо неправомірних дій службових осіб відділення №9 філії Одеське регіонального управління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014160000000 за ст. 191 КК України, а саме привласнення, розтрата майна або заволодіння ним, шляхом зловживання службовим становищем. 
На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С.
17 грудня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит».
На підставі зазначеної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».
Вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівни на два роки з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно.
В газеті «Голос Україна» №242 (6246) 23 грудня 2015 року опубліковано відомості про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про що також було зазначено на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (www.fg.gov.ua).
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1703 від 01 вересня 2016 року «Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит» відсторонено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» Чернявську О.С. з 04 вересня 2016 року, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговані всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит», визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Валендюка В.С. з 05 вересня 2016 року .
В межах кримінального провадження №12014160000000561 було призначено судову почеркознавчу експертизу. Згідно висновків судово-почеркознавчої експертизи №4675/02 від 06 січня 2016 року за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12014160000000561, при видачі готівки підписи позивача у наданих на експертизу заявах про видачу готівки було виконано іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 
26 липня 2016 року позивач, посилаючись на висновки судово-почеркознавчої експертизи №4675/02 від 06 січня 2016 року, звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» із заявою про визнання його вкладником, повернення грошових коштів за договором № 338/6-12 від 11.01.2012 року та визнання його кредитором АТ «Банк «Фінанси та кредит».
Листом №3-131100/9370 від 05 серпня 2016 року АТ «Банк «Фінанси та кредит» відмовив позивачу у визнанні його кредитором банку з посиланням на те, що він не звернувся завчасно з кредиторською вимогою. Крім того, позивача повідомлено, що у зв`язку з порушенням кримінальної справи щодо дій службових осіб відділення № 9 філії Одеського регіонального управління АТ «Банк «Фінанси та кредит» питання щодо виплати позивачу коштів буде вирішуватись за наслідками розслідування кримінальної справи.
ІІІ.  ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20.          Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.   
21.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
22.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.   
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За визначенням статті 2 Закону №4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.
Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону № 4452-VI.
Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.
Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн.
Отже, Закон № 4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, оскільки грошові кошти за договором № 338/6-12 від 11 січня 2012 року було повернуто.
Судом апеляційної інстанції в основу оскаржуваного рішення було покладено висновки судово-почеркознавчої експертизи №4675/02 від 06 січня 2016 року, яка була проведена в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12014160000000561, та якою встановлено, що при видачі готівки підписи позивача у наданих на експертизу заявах про видачу готівки виконано іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції вважав, що зазначений висновок судово-почеркознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування в даній адміністративній справі, та є належним доказом підтвердження статусу ОСОБА_1 як вкладника, та коштів, які не були фактично ним отриманні, в статусі вкладу в розумінні п.п.3.4 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з вказаним висновком апеляційного суду, з огляду на наступне.
Предметом спору у цій справі є право фізичної особи на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.
Реалізація вказаного права пов`язана, зокрема, з наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати та наявністю на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.
Встановлені під час розгляду даної справи обставини свідчать, що інформація за договором №338/6-12 від 11 січня 2012 року про позивача, як вкладника ПАТ «Банк Фінанси та кредит», в базі даних на момент початку процедури ліквідації не містилася, оскільки, за наявними у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» документами, грошові кошти за вищевказаним вкладом було повернуто.
Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач не підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Уповноважена особа Фонду не мала законних підстав для внесення інформації про позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вищевказаною експертизою №4675/02 від 06 січня 2016 року було встановлено, що при видачі готівки підписи позивача у наданих на експертизу заявах про видачу готівки виконано іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 . 
Таким чином, висновок судово-почеркознавчої експертизи, проведеної у межах кримінального провадження, не є належним доказом, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування в даній адміністративній справі.
Крім того, Верховний Суд враховує, що експертиза призначалась постановою Слідчого управління Головного управління МВС України в Одеській області від 30.06.2015 року. Висновку експертизи не було надано оцінку судом в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12014160000000561. Вказаний висновок експертизи не було покладено в основу жодного судового рішення.
Водночас колегія суддів зауважує, що обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку суду в кримінальному провадженні, ухвалі про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанові суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.
З огляду на викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що висновки судово-почеркознавчої експертизи №4675/02 від 06 січня 2016 року, які були покладенні в основу оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, не є підставою для зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 200 000 грн. за договором №338/6-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Класик» в іноземній валюті від 11 січня 2012 року.
Також Верховний Суд звертає увагу, що фактично обставини даної справи свідчать про наявність цивільно-правового спору між Банком та позивачем щодо виконання Банком зобов`язань за укладеним між сторонами договором.   
Таким чином, за наявності спору між позивачем та Банком, предметом якого є факт виконання/невиконання Банком своїх зобов`язань з повернення позивачу коштів за договором № 338/6-12 від 11 січня 2012 року про банківський строковий вклад (депозит) «Класик» в іноземній валюті, передчасним є розгляд питання про бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» щодо не надання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформації щодо виплати ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 200000 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором № 338/6-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Класик» в іноземній валюті від 11 січня 2012 року та зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати позивачу відшкодування у розмірі 200000 грн. за договором № 338/6-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Класик» в іноземній валюті від 11 січня 2012 року.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог вказаного позову. 
Відтак, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню в силі.
Доводи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про те, що спір у даній справі не є публічно-правовим і має розглядатися в порядку цивільного судочинства, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року була висловлена позиція, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.
Вирішуючи клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми, колегія суддів виходить з наступного. 
Згідно з частиною 5 статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Таким чином, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати, Суд, керуючись внутрішнім переконанням, у кожному конкретному випадку з урахуванням змісту спірних правовідносин та їх предмету правового регулювання оцінює наявність виключної правової проблеми та необхідність передачі справи для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Проаналізувавши зазначені в клопотанні підстави, якими відповідач обґрунтовує необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку про відмову у його задоволенні, оскільки суд не вбачає в спірних відносинах виключної правової проблеми, а такі правовідносини врегульовано нормами права, які в повній мірі дозволяють вирішити спір. Одночасно колегія суддів зауважує, що передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду судом, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, у випадку, якщо останній дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, є правом, а не обов`язком суду.
23.          Згідно статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
24.          Зважаючи на те, що судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване рішення, яке помилково скасоване судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за доцільне скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1. У задоволенні клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про передачу справи №815/6697/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити. 
2. Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити. 
3. Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» задовольнити частково. 
4. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року у справі №815/6697/16 скасувати.
5. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року у справі №815/6697/16 залишити в силі.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                           С. Г. Стеценко
                                                                                          Л. В. Тацій