Справа № 161/5814/13-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б. 	
Провадження № 22-ц/802/7/21  Категорія: 39    	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 січня 2021 року                                                                         місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Данилюк В.А.,
суддів Здрилюк О.І., Шевчук Л.Я.,
секретар Галицька І.П.,
з участю:
представника позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідачів Бордюженко Е.Р., Редька О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2013 року,
В С Т А Н О В И В :
       В квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивує тим, що 25.12.2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3643, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 400000,00 грн. під 16 % річних з терміном остаточного погашення не пізніше 24 грудня 2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит між банком та відповідачем ОСОБА_2 25.12.2007 року укладено договір поруки №4168, відповідно до якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Оскільки відповідачі прострочили взяті на себе договірні зобов`язання за кредитним договором, не виконали їх належним чином, то станом на 18.03.2013 року у позичальника ОСОБА_4 утворилась заборгованість перед банком по несплачених відсотках за користування кредитом та пені в загальній сумі 857007,89 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів в свою користь суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору.
       Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України заборгованість за кредитним договором № 3643 від 25 грудня 2007 року в розмірі 839688 (вісімсот тридцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 96 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_4 ,  ОСОБА_2  в користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України по 1720 (одній тисячі сімсот двадцять) гривень 05 копійок судового збору з кожного.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення відмовлено.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       Представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що суд, розглядаючи позовну заяву АТ «Ощадбанк» повно і всебічно з`ясував всі обставини по справі, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою апеляційного суду від 20 січня 2020 року провадження у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю правонаступника.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України ).
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повній мірі не відповідає.
Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України (правонаступником якого є ПАТ Державний ощадний банк України) та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит №3643, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 400000,00 грн. під 16 % річних з терміном остаточного погашення не пізніше 24.12.2027 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ Державний ощадний банк України та відповідачем ОСОБА_2 25.12.2007 року укладено договір поруки №4168, відповідно до якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 , порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним.
Відповідно до розрахунку, наданого філією Волинське обласне управління АТ Ощадбанк, внаслідок несплати позики, відсотків і пені по кредитній справі №3643 від 25 грудня 2007 року станом на 18 березня 2013 року у ОСОБА_4 перед банком існує заборгованість в загальній сумі 857 007,89 грн, а саме: неповернений кредит 400000,00 грн., строкова заборгованість 207392,00 грн., прострочена заборгованість 192608,00 грн, несплачені відсотки 291492,96 грн, пеня 165514,93 грн. 
Вказані в розрахунку суми заборгованості по кредиту 400000,00 грн. та по відсотках 291492,96 грн. входять в загальну суму заборгованості. Разом з тим, до загальної суми заборгованості позивачем включено пеню нараховану з 22.02.2009 року по 18.03.2013 року в розмірі 165514,93 грн.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.7.8 Кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами договору, а тому суд вважає, що до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в три роки. В зв`язку з цим суд дійшов висновку, що заборгованість по пені становить (59429,59+88766,47) 148196,06 грн., відповідно загальна сума заборгованості позичальника станом на 18.03.2013 року становить (400000,00+291492,96+148196,00) =839688,96 грн.
Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Відповідно до п.1.1 Договору відновлюваної кредитної лінії №3643 від 25.12.2007 року, Банк зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_4 кредит в розмірі 400 000,00 грн. з терміном остаточного погашення не пізніше 24.12.2017 року на споживчі потреби.
З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 25 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та позичальником ОСОБА_4 був укладений Договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передане нерухоме майно, а саме: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною площею 0,14 га та розміщений на ній незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .
Крім того, 25 грудня 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 (на даний час ОСОБА_6 ) був укладений Договір поруки № 4168, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалась перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язання за Кредитним договором № 3643 від 25.12.2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.
Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі. Позичальник ОСОБА_4 не належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, зокрема несвоєчасно сплачував щомісячний платіж згідно умов договору.
Враховуючи наявність простроченої кредитної заборгованості, та з метою вчинення виконавчого напису, Банк звернувся 13 жовтня 2008 року та 11 листопада 2008 року до позичальника ОСОБА_4 з Повідомленнями про наявну заборгованість по чергових платежах та проханням її погасити. Оскільки, прохання Банку сплатити прострочену заборгованість залишилось без задоволення, то 30.12.2008 року за заявою Банку приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Базалицькою О.Р. був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на земельну ділянку та незавершений будівництвом житловий будинок, які є предметом іпотеки за Договором іпотеки нерухомого майна від 25.12.2007року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, запропоновано задовольнити вимоги Банку в розмірі 432517,30 грн., з яких 400 000,00 грн. - сума непогашеного кредиту, 25 033,82 грн. - відсотки за користування кредитом, 683,48 грн. - пеня, 6 800,00 грн. - витрати за вчинення виконавчого напису.
Представник позивача на заперечення апеляційної скарги пояснила, що такі Повідомлення Банку не можна розцінювати як направлення Вимоги про повне дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором, наслідком якої є припинення дії кредитного договору, а відтак неможливості нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки у вказаних Повідомленнях Банк просив погасити чергові платежі (прострочену заборгованість), а не вимагав повного дострокового погашення боргу за кредитним договором. При цьому наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.
У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з`ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. 
08.10.2012 року Банк звернувся до позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_2 з Вимогою про повернення всієї суми Кредиту, яка залишилась без задоволення. Саме з цієї дати - 08.10.2012 необхідно рахувати строк пред`явлення вимоги в розумінні п.4 ст. 559 ЦК України.
До суду з позовною заявою про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором № 3643 від 25.12.2007 року Банк звернувся протягом 6-місяців з дня направлення вимоги, про що свідчить ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від про відкриття провадження від 05 квітня 2013 року.
Таким чином, Банк не пропустив 6-місячного терміну для звернення з вимогою до поручителя, а тому безпідставним є твердження апелянта про припинення поруки, в зв`язку з закінченням строку встановленого у договорі поруки.
З рішення суду першої інстанції убачається, що дані обставини, на які покликається представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, не були досліджені судом першої інстанції та правову оцінку даним обставинам у рішенні не надано. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що сума заборгованості підлягає солідарному стягненню з основного боржника та поручителя, передчасно, без урахування усіх обставин справи.
Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язанням боржником. ( ст. 553 ЦК України).
За змістом п. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. 
Відповідно до п.4.2 Договору поруки, порука припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором № 3643 від 25.12.2007р. не пред`явить вимоги до поручителя.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 цього Кодексу).
Згідно вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Звертаючись з позовом до суду 02.04.2013 банк ставив питання про стягнення заборгованості на користь AT «Ощадбанк», яка станом на 18.03.2013 становила 857 007,89 грн.
Проте, вчинення 30.12.2008 приватним нотаріусом Базалицькою О. Р. виконавчого напису, у якому зазначено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 31.07.2008 та звернуто стягнення на предмет іпотеки, свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.
Звернення із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.
На час звернення з такою заявою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 759/8940/15-ц. 
Крім того, скориставшись правом вчинення виконавчого напису, банк тим самим на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18).
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).
Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором.
Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.
Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються (позиція Верховного Суду від 05.06.2009 у справі № 554/1566/17).
У постанові Верховного Суду від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що виходячи з положень другого речення частини 4 статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, тобто протягом 6 місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого договором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною 2 статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 408/8040/12 вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс 14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.
У договорі відновлювальної кредитної лінії, укладеному банком і ОСОБА_4 , строк виконання основного зобов`язання визначений строком повного погашення кредиту - 24.12.2017.
Однак у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника-іпотекодавця заборгованість за кредитним договором, звернувшись до приватного нотаріуса із проханням звернути стягнення на іпотечне майно, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.
Банк шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на іпотечне майно змінив строк виконання основного зобов`язання, а до суду із зазначеним позовом звернувся лише 02.04.2013, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, що свідчить про припинення поруки, а отже і наявність підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості у солідарному порядку з поручителя ОСОБА_8 .
В порушення норм процесуального та матеріального права суд першої інстанції не дослідив зазначених фактів, не врахував усіх обставин справи і дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості з поручителя, не зважаючи на те, що зобов`язання за договором поруки припинені.
Таким чином, враховуючи, що, постановляючи рішення, суд першої інстанції допустив неповноту при з`ясуванні усіх обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, а тому рішення суду підлягає до скасування з постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити. 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2013 року в даній справі скасувати.
В позові Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 січня 2021 року.

Головуючий 

Судді :